Справа № 718/3484/19
Суддя: Нерушка Т. І.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №718/3484/19
Провадження №2-а/718/41/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

18.02.2020 рокуКіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого - судді Нерушка Т.І.

секретаря - Пентелюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернівецькій області Маленького Ігоря Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача Єрмоленко В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Фрунзе-Цанке Г ОСОБА_2 І ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2019 року відносно нього винесено постанову серії ДПО18 № 724089 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень. Згідно постанови 10.12.2019 року біля 13:11год. на трасі М-19 485км водій, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю 84км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Посилаючись на ст.ст.245, 258, 268, 276 КУпАП, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», вказує, що інспектором поліції допущено порушення вказаних вимог законодавства, не було всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, зокрема під час зупинки транспортного засобу поліцейським було повідомлено про причину зупинки перевищення швидкості в населеному пункті, проте, не з`ясовано того факту, що він не перебував за кермом автомобіля, йому не було надано можливості ознайомитися із доказами вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та безпідставно вимагалось пред`явити посвідчення водія, яке він мав при собі та показав поліцейському, проте йому було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Також, показання приладу ТруКам, який поліцейський тримав у руках, не можуть слугувати доказом, так як не є автоматичною фіксацією. Окрім того, поліцейським порушено вимоги щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка повинна була розглядатися в Управлінні патрульної поліції м.Чернівці, а не на місці зупинки транспортного засобу. Під час розгляду справи ін. був обмежений щодо підготовки до розгляду, щодо ознайомлення з матеріалами справи та щодо правової допомоги.

Просив визнати незаконною та скасувати постанову інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенанта поліції Маленького Ігоря Вікторовича серії ДПО18 № 724089 від 10.12.2019р. про притягнення за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а також стягнути з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень.

У відзиві на позов представник відповідача заперечувала проти його задоволення тим, що поліцейський діяв у відповідності до вимог ст.ст.32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст.247, 251, 285 КУпАП, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача у зв`язку із порушенням п.12.4 ПДР, яке правомірно зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, який має відповідний сертифікат та чинне (на час фіксації правопорушення) свідоцтво про повірку, на водій на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія, чим порушив вимоги п.2.1 «а» та п.2.4 ПДР. Порушення зафіксовано на відеокамеру, дії поліцейського відповідають вимогам законодавства, постанову винесено правомірно та підстав для її скасування не вбачається.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши також, що за кермом автомобіля знаходився не він, поліцейським не було з`ясовано, хто саме являвся водієм транспортного засобу, докази щодо порушення ним правил дорожнього руху відсутні, посвідчення водій він мав при собі, проте, не пред`явив, оскільки вимога поліцейського не була законною.

Представник відповідача - Єрмоленко В.В. заперечувала проти задоволення позову тим, що з відеозапису чітко видно,що за кермом автомобіля перебував позивач, який відмовився пред`явити документи, вважаючи причину зупинки незаконною, пред`явивши згодом лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, і особу водія було встановлено за допомогою бази «Армор». Поліцейським було вказану причину зупинки перевищення швидкості та на вимогу водія його було ознайомлено з показаннями технічного приладу. Позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності, підстави для скасування постанови відсутні.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як роз`яснив Пленум Вищого адміністративного суду у постанові № 2 від 06.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Так, відповідно до ч.ч.2, 4 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016р. у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності.

У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Відповідно до п.5 р.ІУ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015р., зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно ч.ч.2,3 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Розглядаючи справу № 428/2769/17, Верховний Суд зробив висновок, що відповідно до положень ст.283 КУпАП, постанова (по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), крім усього, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У разі відсутності в відповідній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис (тобто, відео є, але в протоколі про нього забули зазначити), подальше посилання поліцейських в суді на наявність такого відеозапису та надання його як доказу в суді (у разі оскарження) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Законом України від 14.07.2015р. № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП, а отже доводи позивача про порушення поліцейським вимог щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення є безпідставними.

Судом встановлено, що 10.12.2019р. інспектором УПП в Чернівецькій області Маленьким І.В. винесено постанову серії ДП018 № 724089 у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до змісту вказаної постанови ОСОБА_1 10.12.2019р. о 13:11год. на трасі М-19 485км водій, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю 84км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України та

скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (зміни з 01.01.2018р.).

Як передбачено п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до п.2.4а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб).

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП настає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

У разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, настає адміністративна відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до наданого представником відповідача фотознімка за допомогою приладу «TruCam» зафіксовано рух транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , 10.12.2019р. о13:31год. у населеному пункті зі швидкістю 84км/год.

Згідно переглянутого судом наданого позивачем відеозапису поліцейським патрульної поліції 10.12.2019р. було зупинено транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував саме позивач ОСОБА_3 ОСОБА_4 , та повідомив про причини зупинки перевищення швидкості руху, зафіксованого за допомогою приладу «TruCam». Також, поліцейським, на вимогу ОСОБА_1 , продемонстровано показання приладу «TruCam». Поліцейський пропонує водію пред`явити документи про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення на право керування. Фрунзе- ОСОБА_4 відмовився пред`явити документи і його особу встановлено поліцейським за допомогою бази «Армор». Поліцейський пропонує водію пред`явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і після попередження водія про можливе затримання транспортного засобу на підставі ст.265 КУпАП, ОСОБА_1 демонструє свідоцтво про реєстрацію. Поліцейським повідомляється водію про розгляд справи за фактом порушення Правил дорожнього руху на місці зупинки та роз`яснюються передбачені статтею 268 КУпАП права. Поліцейський повідомляє про винесення постанови, оголошує її зміст та вручає копію водію.

З переглянутого судом наданого представником відповідача відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачаються аналогічні події а також те, що на вимогу поліцейського позивач ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, у суду відсутні сумніви щодо правомірності рішення та дій поліцейського при винесенні оскаржуваної постанови, а тому суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину (ч.1 ст.122 КУпАП) та за не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії (ч.1 ст.126 КУпАП), та за сукупністю вчинених правопорушень на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, а тому підстав для скасування оскаржуваної ним постанови не вбачається.

Згідно ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст. 7, 122, 126, 245, 251, 252, 258, 268, 276, 283 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 78, 139, 242-246, 250, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернівецькій області Маленького Ігоря Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2020 року.

Суддя: Т.І. Нерушка