Справа № 300/1941/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1941/19 пров. № 857/13108/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року (головуючий суддя: Кафарський В.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 , 26.09.2019 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною відмову Галицького відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до загального стажу роботи при призначенні пенсії, періоду її роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки № 138 від 17.12.1991 та зобов`язання відповідача призначити пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із урахуванням стажу її роботи за період з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті на підставі її заяви від 27.08.2019.

Обґрунтовує позов тим, що відповідачем в порушення норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до загального стажу періоди її роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки № 138 від 17.12.1991 та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком. Оскільки, на підтвердження роботи у вказаному комбінаті, вона надала відповідну довідку № 138 від 17.12.1991.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що у трудовій книжці позивачки, яка подана пенсійному органу, запис про період роботи з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті відсутній. У довідці № № 138 від 17.12.1991, що надана позивачкою, не зазначено номери та дати наказів про звільнення з роботи. Таким чином, відсутні будь які правові підстави для зарахування періоду роботи позивачки з 20.11.1977 по 20.06.1986.

Позивачка, 22.01.2020 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2019 подала до пенсійного органу заяву про призначення їй пенсії за віком.

Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії рішенням від 09.08.2019 за № 13.

Позивачка, 27.08.2019 подала до пенсійного органу заяву щодо врахування при призначенні їй пенсії періоду роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки № 138 від 17.12.1991.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.08.2019 за № 133, повідомлено, позивачку, що врахувати її до загального стажу роботи період роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986 згідно довідки №138 від 17.12.1991 не можливо, оскільки цей запис в трудову книжку не внесений належним чином. Також вказано, що у довідці № 138 від 17.12.1991 не зазначено номери та дати наказів про звільнення з роботи. А згідно довідки № Г-83/06-07 від 22.08.2019, виданої Державним архівом Івано-Франківської області, документи з особового складу Івано-Франківського оптово-роздрібного плодово-овочевого комбінату на зберігання до архіву не находили.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки доказів, які б свідчили про недостовірність поданої позивачем довідки № 138 від 17.12.1991 відповідачем не надано, а тому пенсійний орган необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального стажу роботи позивача період роботи ОСОБА_1 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону № 1788-ХІІ, призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до матеріалів справи додано лише дві сторінки трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 9), згідно яких, на підставі довідки № 138 від 17.12.1991, стаж ОСОБА_1 до поступлення на роботу в Більшівцівське СТ, становив 8 років, 6 місяців 28 днів.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, з відповідних записів у трудовій книжці, не можливо встановити період роботи позивача з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі-Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що до матеріалів справи додано довідку Івано-Франківського оптово-роздрібного плодово-овочевого комбінату № 138 від 17.12.1991 (а. с. 10). Згідно вказаної довідки, ОСОБА_2 працювала на посаді «грузчика маг № 322» з 20.11.1977 по 06.09.1982 на підставі наказу № 80 від 22.11.1977, а з 06.09.1982 по 20.06.1986 працювала «продавцем маг.» на підставі наказу № 79 від 06.09.1982, звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною. Крім цього, довідка підписана директором комбінату та скріплена печаткою відділу кадрів.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень, у розглядуваній справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, покладено обов`язок щодо доказування правомірності не зарахування спірного стажу роботи.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у довідці № 138 від 17.12.1991, відповідачем як до суду першої так і до суду апеляційної інстанції не надано, а тому оспорювані періоди роботи у Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу необхідно зарахувати до загального стажу періоди роботи в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті з 20.11.1977 по 20.06.1986, як такі, які дають право на призначення пенсії за віком.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із урахуванням стажу її роботи за період з 20.11.1977 по 20.06.1986 в Івано-Франківському оптово-роздрібному плодово-овочевому комбінаті на підставі її заяви від 27.08.2019, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої у судовому рішенні. В матеріалах справи наявні докази, які були досліджені судом, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивач не оскаржувала рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, а тому на думку суду апеляційної інстанції необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2019 про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі № 300/1941/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 20.02.2020.