Справа № 120/2866/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2020 р. Справа № 120/2866/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Т.В.

представника позивача: Найчук О.Є.

представника відповідача: Пожара В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку загального позовного провадження справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» (вул. Немирівське шосе, б. 26, м. Вінниця, 21034)

до: Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (вул. Дегтярівська, б. 11г, м. Київ, 04119)

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» (далі - позивач) з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.06.2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість позивача в сумі 557 083 грн..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем було проведено перевірку позивача з питань достовірності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість (далі ПДВ), яке становить більше 100 000 грн. 00 коп. по декларації з ПДВ за лютий 2019 року. За результатами перевірки було складено акт від 17.05.2019 року № 1399/28-10-41-06/33776336, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач з прийнятим податковим повідомленням-рішенням не погоджується та вказує, що висновки відповідача про відсутність між позивачем та ТОВ «Екосаб» реальних господарських операцій по поставці товару не відповідає дійсності, оскільки були надані усі документи, які підтверджують фактичне постачання продукції. Крім того, податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі реєстр) платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Додатково, позивач вказує, що він не повинен нести відповідальність за порушення податкового законодавства, що допущено його контрагентом. Зважаючи на це, позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України. Остання залишила оскаржуване рішення без змін. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 11.09.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 10.10.2019 року.

26.09.2019 року за вх. № 47298 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про виклик свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказаним особам відомі обставини щодо предмета спору, зокрема, в частині порядку укладення, підписання договору поставки соняшника № 141365 від 28.11.2018 року між позивачем та ТОВ «ЕКОСАБ» та реального виконання договору (передачі, завантаження, транспортування, вивантаження та прийому товару).

30.09.2019 року за вх. № 47512 представником відповідача надано до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.10.2019 року за вх. № 48018 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. По суті спірних правовідносин пояснив, що ним проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань достовірності декларування від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 000 грн. по декларації з ПДВ за лютий 2019 року. За результатами перевірки встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого завищено суму податкового кредиту та від`ємного значення в лютому 2019 року у сумі 557 083 грн. 10 коп. Згідно з висновками акту перевіркою не підтверджено господарські операції по взаємовідносинах позивача з ТОВ «»ЕКОСАБ», таким чином за реалізацією товарів, послуг оформлювались лише окремі первинні документи з метою створення ознак здійснення операцій, для отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди у вигляді суми податкового кредиту з ПДВ. Під час перевірки було досліджено рух активів у процесі здійснення господарської операції. Досліджено первинні документи та наявну податкову інформацію та встановлено відсутність інформації щодо походження товару, тобто не встановлено наявність імпортерів та виробників по ланцюгу постачання. Також відповідач вказує на відсутність належних трудових ресурсів, що свідчить про неможливість вирощування зернових культур, що потребує значних трудозатрат, наявності спеціальних знань працівників при низькому рівні оплати праці. Згідно інформації баз даних АІС «Податковий блок» ТОВ «ЕКОСАБ» не звітує про наявність у нього власних чи орендованих сільськогосподарських угідь, що могло б стверджувати про виробництво сільськогосподарської продукції. Також відсутні транспортні засоби для обробітку землі. Відповідач також звертає увагу суду й на відкрите кримінальне провадження № 0000140 від 19.11.2017 року, в межах якого було встановлено, що на території Тернопільської області діють підприємства, через які частково обготівковують бюджетні кошти, виділені Західному територіальному КЕУ на будівництво та ремонт об`єктів Міністерства оборони України. До підприємств через які відбувається конвертування бюджетних коштів належить, зокрема, й ТОВ «ЕКОСАБ». На переконання відповідача, вказані факти ставлять під сумнів реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЕКОСАБ».

04.10.2019 року за вх. № 48172 Офісом великих платників податків Державної податкової служби України подано клопотання про заміну сторони правонаступником.

Ухвалою від 09.10.2019 року заяву відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції 10.10.2019 року представник позивача клопотання про виклик свідків підтримала та просила задовольнити. Представники відповідача заперечували щодо виклику свідків. Суд вирішив клопотання про виклик свідків прийняти, проте його розгляд відкласти, у зв`язку з наявністю інших клопотань, що потребують негайного вирішення. Представники Офісу великих платників податків Державної податкової служби України клопотання про заміну сторони правонаступником підтримали та просили задовольнити. Представник позивача зазначила про необхідність не заміни відповідача, а залучення Офісу великих платників податків Державної податкової служби України до участі у справі у якості співвідповідача.

Ухвалою від 10.10.2019 року клопотання Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про заміну сторони правонаступником задоволено. Замінено відповідача - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України на Офіс великих платників податків Державної податкової служби України.

Представник позивача клопотала суд про надання їй часу для підготування та подання відповіді на відзив, з огляду на що судове засідання відкладено на 23.10.2019 року.

22.10.2019 року за вх. № 50070/19 позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив. Вказує, що твердження відповідача щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЕКОСАБ» є лише припущеннями останнього та спростовуються усіма необхідними та належно оформленими документами, що долучені до позовної заяви. Саме оформлення даних документів і свідчить про його реальне укладення та реальне виконання, а не формальне. Стосовно відкритого кримінального провадження позивач, з посиланням на положення ст. 62 Конституції України, зазначає, що розслідування в межах даного кримінального провадження триває, винних осіб не встановлено та не притягнуто до відповідальності, а тому особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Більш того, позивач наполягає, що причетність до кримінального провадження ТОВ «ЕКОСАБ» чи його посадових осіб не повинні братися до уваги під час розгляду даної адміністративної справи. Також позивач звертає увагу на те, що його майновий стан змінився після укладення договору з ТОВ «ЕКОСАБ», про що свідчать відповідні бухгалтерські та банківські документи.

У судовому засіданні 23.10.2019 року сторони надали пояснення по суті спірних правовідносин. Представник відповідача повідомив, що не отримав відповідь на відзив, у зв`язку із цим, судове засідання відкладено на 21.11.2019 року.

28.10.2019 року за вх. № 50804 представником відповідача надано до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 30.10.2019 року у задоволенні клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

15.11.2019 року за вх. № 53694 відповідачем надано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що були покладені в основу прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

19.11.2019 року за вх. № 53991 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення письмових доказів та за вх. № 53990 подано уточнене клопотання про виклик свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

У судовому засіданні 21.11.2019 року сторони підтримали свої клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Суд вказані клопотання задовольнив та вирішив долучити до матеріалів справи надані сторонами документи. Представник позивача підтримала уточнене клопотання про виклик свідків. Представник відповідача при вирішенні питання про виклик свідків у даній справі поклався на розсуд суду. Суд частково задовольнив клопотання про виклик та допит свідків у судове засідання: Махновецького О.Б та Семерез Н.С. Одночасно судом поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Представники сторін не заперечували щодо цього та вважали за доречне розгляд справи продовжувати за правилами загального позовного провадження, адже необхідний додатковий час для допиту свідків.

Ухвалою від 21.11.2019 року вирішено розгляд справи продовжити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.12.2019 року.

У підготовчому засіданні 04.12.2019 року судом було з`ясовано питання передбачені ст. 180 КАС України, зобов`язано позивача надати довідки на підтвердження обставин справи, підготовче провадження відкладено на 18.12.2019 року.

17.12.2019 року за вх. № 58249/19 позивачем через канцелярію суду подано заяву про долучення доказів та письмових пояснень.

У підготовчому засіданні 18.12.2019 року представник позивача підтримала свою заяву про долучення доказів та письмових пояснень та просила долучити їх до матеріалів судової справи, представник відповідача щодо цього поклався на розсуд суду, підготовче засідання відкладено на 09.01.2020 року.

У підготовчому засіданні 09.01.2020 року суддею постановлено на обговорення питання про закриття підготовчого провадження, оскільки судом були виконані всі завдання визначені ст. 173, 180 КАС України, відповідно є можливість розпочати судовий розгляд справи по суті спірних правовідносин. Представники сторін підтримали позицію суду стосовно закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті. Ухвалою від 09.01.2020 року вирішено закрити підготовче провадження. судове засідання призначено на 28.01.2020 року.

У судовому засіданні 28.01.2020 року представники сторін надали пояснення по суті спірних правовідносин, судове засідання відкладено на 10.02.2020 року.

У судовому засіданні 10.02.2020 року були досліджені докази по справі та представники сторін надали свої міркування стосовно них.

Під час розгляду справи також було допитано свідка ОСОБА_2 , яка повідомила суду, що вона безпосередньо займалася пошуком контрагента позивача - ТОВ «ЕКОСАБ». На момент укладення договору нею була здійснена перевірка на наявність здійснення ТОВ «ЕКОСАБ» реальної підприємницької діяльності згідно його установчих документів, відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, звітної та бухгалтерської документації тощо. Зазначала, що 03.12.2018 року під час переоформлення права власності на позивача особисто була присутня та дослідила усі надані ТОВ «ЕКОСАБ» та ТОВ «Зорі Прикарпаття» первинні документи щодо джерела походження насіння соняшника.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідачем у період з 24.04.2019 року по 17.05.2019 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності декларування від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 000 грн. 00 коп. по декларації з ПДВ за лютий 2019 року, за результатами якої 17.05.2019 року складено відповідний акт № 1399/28-10-41-06/33776336. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1., 198.3. ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту та від`ємного значення у лютому 2019 року в розмірі 557 083,10 грн.; п. 200.1, 200.4. ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного (податкового) періоду за лютий 2019 року в розмірі 557 083,10 грн. Крім цього, встановлено, що підприємством здійснено формування активу за рахунок надходження товарів (запасів) з джерела невідомого походження, з його легалізацією за рахунок використання документів «контрагента», що фактично не міг і не здійснював постачання з оплатою на користь такого «контрагента».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 12.06.2019 року прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного (податкового) періоду у сумі 557 083 грн.

29.06.2019 року за вих. № 1421-0 позивачем до Державної фіскальної служби України подано скаргу про визнання недійсним вказаного податкового повідомлення-рішення.

Державна фіскальна служба України рішенням про результати розгляду скарги від 23.08.2019 року за вих. № 40994/6/89-58-1104-02-75 у задоволенні відмовила, а податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2019 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Спірні правовідносини регулюються ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до вимог п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У п. 198.1. ст. 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

П. 198.3. ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

П. 200.2 ст. 200 ПК України визначено, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Системний аналіз наведених норм доводить, що платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування, податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів. Забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених вказаними документами. До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, послуг. Сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумами податкового зобов`язання та кредиту звітного періоду. При позитивному значенні такої суми, вона підлягає сплаті до бюджету. При від`ємному значенні - враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні періоди в певній частині, а в разі відсутності боргу - підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі податку, фактично сплаченій у попередніх та звітному податкових періодах або до Державного бюджету України в певній частині, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого, зокрема, є оптова торгівля зерном.

28.11.2018 року між позивачем та ТОВ «ЕКОСАБ» укладено договір поставки № 141365, за яким останній зобов`язувався передати у власність, а позивач прийняти та оплатити товар (соняшник) на загальну суму 3 342 500 грн. 00 коп. Згідно п. 2.1. цього договору товар поставляється позивачеві партіями на умовах EXW франко-елеватор ТОВ «Зорі Прикарпаття».

Листом від 03.12.2018 року за вих. № б/н адресований ТОВ «Зорі Прикарпаття» ТОВ «ЕКОСАБ» просить переоформити соняшник врожаю 2018 року у кількості 350 т. на користь позивача. Згідно наказу позивача № 14-205 від 28.11.2018 року про відрядження ОСОБА_7 до с. Острів ТОВ «Зорі Прикарпаття» з метою підписання документів з переоформлення товару терміном на 01 день та звіту ОСОБА_7 про службове відрядження від 03.12.2018 року та відмітки про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них прибуття до місяця постійної роботи. Вказане також було підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_2 .

Позивачем надано тристоронній акт прийому-передачі зерна при переоформленні № 100 від 03.12.2018 року, згідно якого зерновий склад ТОВ «Зорі Прикарпаття» передав, а поклажодавець ТОВ «ЕКОСАБ» прийняв зі зберігання та переоформив на позивача соняшник врожаю 2018 року вагою 350 т.

Також на виконання вказаного договору від 28.11.2018 року надано видаткову накладну № 51 від 03.12.2018 року, яка засвідчує здійснені між позивачем та ТОВ «ЕКОСАБ» розрахунки за поставлений соняшник у сумі 3 342 498 грн. 00 коп.; складську квитанцію на зерно № 793 від 03.12.2018 року серії БА № 263064, згідно якої ТОВ «Зорі Прикарпаття» прийняло на зберігання від позивача насіння соняшника врожаю 2018 року вагою 350 т. та картку аналізу зерна № 100 від 03.12.2018 року на насіння соняшника 2018 року врожаю.

Позивачем також надано платіжні доручення № 8673 від 24.01.2019 року, № 7554 від 04.12.2018 року, № 7847 від 19.212.2018 року, № 8498 від 21.01.2019 року, № 8545 від 23.01.2019 року, якими підтверджуються розрахунки між позивачем та ТОВ «ЕКОСАБ».

27.11.2018 року між ТОВ «Зорі Прикарпаття» та позивачем укладеного договір складського зберігання № ЗП/2018/90/СК, за яким останній зобов`язувався передати ТОВ «Зорі Прикарпаття» на зберігання за заліковою вагою зернові, зернобобові, круп`яні та олійні культури - соняшник, а ТОВ «Зорі Прикарпаття» зобов`язувався прийняти товар на зберігання та повернути особі, що передала його на зберігання. Невід`ємними частинами вказаного договору є додатки № 1 (Тарифи на послуги ТОВ «Зорі Прикарпаття» на 2018-2019 маркетинговий рік у гривнях), № 1/1 (Тарифи на послуги виробничо технічної лабораторії на визначення якісних показників зерна ТОВ «Зорі Прикарпаття» на 2018-2019 маркетинговий рік), № 2 (Порядок розрахунку природніх втрат зерна при зберіганні), № 3 (Обґрунтованість зміни маси зерна залежно від зміни його якості), № 4 (Акт-розрахунок). До вказаного договору також додано Протокол розбіжностей від 27.11.2018 року.

На підтвердження реальності виконання цього договору позивачем надано акти виконання робіт (надання послуг) № 472 від 11.12.2018 року, № 486 від 21.12.2018 року, № 492 від 26.12.2018 року; платіжні доручення № 4501 від 13.12.2018 року, № 5030 від 27.12.2018 року.

28.12.2016 року між позивачем та ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство-10556» укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № ТР01017, згідно якого останній бере на себе зобов`яання доставити автомобільним транспортом, довірений йому позивачем, вантаж з місця відправлення до пункту призначення. 31.03.2017 року між позивачем та ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство-10556» укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № ТР01017 від 28.12.2016 року, якою внесені зміни до п. 5.3. договору.

Акти надання послуг № 3430 від 12.12.2018 року, № 3445 від 13.12.2018 року, № 3466 від 14.12.2018 року, № 3540 від 22.12.2018 року, в яких засвідчується факт надання позивачеві послуг по перевезенню вантажу ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство - 10556» та реєстри шляхових листів ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство- 10556» по обслуговуванню позивача за 12.12.2018 року, 13.12.2018 року, 14.12.2018 року, 22.12.2018 року відповідно. Товарно-транспортні накладні № 627, 630, 632, 631, 629 від 11.12.2018 року, № 660, № 661, 622, 659, 663 від 13.12.2018 року, № 734, 733, 736 від 21.12.2018 року. Платіжними дорученнями № 4672 від 14.12.2018 року, № 4991 від 26.12.2019 року підтверджується розрахунок позивача з ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство - 10556» за надані послуги перевезення.

09.10.2015 року між позивачем та ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» укладено договір на переробку давальницької сировини № 419/6, відповідно до якого останній зобов`язувався переробити надану йому сировину в олію. Договір укладений на строк до 30.06.2021 року, але не зважаючи на зазначене, в будь-якому разі до виплати, погашення та виконання у повному обсязі усіх обов`язків та зобов`язань сторін договору. 29.04.2016 року між позивачем та ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» укладено додаткову угоду № 1 до договору на переробку давальницької сировини № 419/6, якою змінено пп. 6.2.1. п. 6.2 договору. 01.08.2017 року між позивачем та ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» укладено додаткову угоду № 2 до договору на переробку давальницької сировини № 419/6, якою змінено пп. 6.2.1., 6.2.2. та 6.2.3. п. 6.2 договору. 01.07.2018 року між позивачем та ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» укладено додаткову угоду № 3 до договору на переробку давальницької сировини № 419/6, якою змінено пп. 6.2.1., 6.2.2. та 6.2.3. п. 6.2 договору. 01.08.2018 року між позивачем та ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» укладено додаткову угоду № 4 до договору на переробку давальницької сировини № 419/6, якою змінено пп. 6.2.1., 6.2.2. та 6.2.3. п. 6.2 договору. 01.03.2019 року між позивачем та ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» укладено додаткову угоду № 5 до договору на переробку давальницької сировини № 419/6, якою доповнено розділ 6 договору пп. 6.7. та додаткову угоду № 6 до договору на переробку давальницької сировини № 419/6, якою змінено пп. 6.2.1., 6.2.2. та 6.2.3. п. 6.2 договору.

Відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2247 від 12.12.2018 року, № 2323 від 13.12.2018 року, № 2388 від 20.12.2018 року та № 2391 від 21.12.2018 року ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» надав послуги з переробки соняшника позивача.

Також позивачем надано витяги з реєстру № 22 від 17.12.2018 року та № 36 від 30.08.2019 року.

В свою чергу, ТОВ «Екосаб» 04.09.2018 року уклало договір складського зберігання № ЗП/2018/44/СК з ТОВ «Зорі Прикарпаття», згідно якого він зобов`язувався передати, а ТОВ «Зорі Прикарпаття» зобов`язувався прийняти на зберігання за заліковою вагою зернові, зернобобові, круп`яні та олійні культури - соняшник та кукурудзу. Договір укладений строком до 30.04.2019 року. До договору додано додатки: № 1 (Тарифи на послуги ТОВ «Зорі Прикарпаття» на 2018-2019 маркетинговий рік у гривнях), № 1/1 (Тарифи на послуги ТОВ «Зорі Прикарпаття» на 2018-2019 маркетинговий рік у гривнях), № 1/2 (Тарифи на послуги виробничої лабораторії на визначення якісних показників зерна ТОВ «Зорі Прикарпаття» на 2018-2019 маркетинговий рік), № 2 (Порядок розрахунку природніх втрат зерна при зберіганні), № 3 (Обґрунтованість зміни маси зерна залежно від зміни його якості), № 4 (Акт-розрахунок). 01.12.2018 року між ТОВ «Зорі Прикарпаття» та ТОВ «Екосаб» укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору складського зберігання, згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни в додаток № 1 до договору та встановити з 01.12.2018 року розмір плати за послуги зернового складу згідно тарифів, зазначених в додатку № 1.

Відповідно до товарно-транспортних накладних № 391, № 392, № 11, № 10 від 06.09.2018 року, № 1 від 10.09.2018 року, № 4 від 11.09.2018 року, № 5 від 13.09.2018 року, № 5 від 15.09.2018 року, № 02, № 3-0, № 2-0, № 1 від 21.09.2018 року, № СА-2, № 4-0, № 3-0, № СА-1 від 22.09.2018 року, № 1 від 23.09.2018 року, № СА-3, № СА-4 від 23.09.2018 року, № К-29, № К-28, № К-31, № К-30 від 28.09.2018 року, № К 30-1, № К-30-2, № СП-1, № К 30-4, № К 30-3 від 30.09.2018 року, № К 32, № К-33 від 01.10.2018 року, № К-35, № К-34 від 02.10.2018 року, № 1, № 2 від 03.10.2018 року, № 4, № 3, № 2, № 5 від 03.10.2018 року, № 2, № 01, № 2-0, № К-10-1, № 3-0, № 1-0 від 05.10.2018 року, № К-10-5 від 08.10.2018 року, № 01-0, № К 10-2 від 09.10.2018 року, № К-10-3 від 10.10.2018 року, № К-10-4 від 16.10.2018 року підтверджується, що ТОВ «Екосаб» постачання соняшника на зберігання до ТОВ «Зорі Прикарпаття».

Крім цього, факт реального постачання товару ТОВ «Екосаб» підтверджується показаннями свідка ОСОБА_2 , наданими під час судового розгляду справи.

На підтвердження вказаного позивачем також надано статут ТОВ «ЕКОСАБ», витяг з реєстру платників ПДВ № 006 від 19.05.2019 року стосовно ТОВ «ЕКОСАБ», виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ЕКОСАБ»; звіти ТОВ «ЕКОСАБ» про посівні площі сільськогосопдарських культур під урожай 2018 року; довідку Білозерської сільської ради Лановецького району Тернопільської області № 151 від 14.06.2018 року, якою підтверджено, що ТОВ «ЕКОСАБ» дійсно обробляє на території Білозерської сільської ради 170,03 га землі згідно до зареєстрованих договорів суборенди; довідку Білозерської сільської ради Лановецького району Тернопільської області № 98 від 26.06.2018 року, якою підтверджено, що ТОВ «ЕКОСАБ» дійсно обробляє на території Білозерської сільської ради 86,76 га землі згідно до зареєстрованих договорів суборенди; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ТОВ «ЕКОСАБ»; скріншот з офіційного сайту Державної фіскальної служби України щодо відсутності податкової заборгованості ТОВ «ЕКОСАБ» станом на 26.11.2016 року.

Фактичне виконання операції щодо угоди є самостійним предметом дослідження судом під час вирішення справи по суті. Саме господарські операції, що здійснюються в процесі здійснення господарської діяльності, відображаються в первинних документах бухгалтерського обліку та інших документах, які фіксують відповідний рух матеріальних активів і грошових коштів.

На переконання суду надані позивачем документи у повній мірі підтверджують реальність здійснення господарської операції між ним та ТОВ «ЕКОСАБ».

Між тим, суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність в ТОВ «ЕКОСАБ» належних трудових ресурсів, необхідних для вирощування зернових культур, з огляду на те, що станом на 2018 рік у штаті працювало 5 осіб. Твердження ж позивача, що такої кількості осіб є недостатньою є виключно його припущенням, адже останній не володіє спеціальними знаннями в сфері сільськогосподарського виробництва. Більш того, ТОВ «ЕКОСАБ» мало право залучити відповідні трудові ресурси на підставі цивільно-правових угод.

Таку ж позицію висловив й Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 року у справі № 820/4648/13-а.

Твердження податкового органу про відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. У межах перевірки позивача відповідачем не досліджено можливість залучення постачальниками позивача матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ.

Інформацію щодо відсутності у ТОВ «ЕКОСАБ» власних чи орендованих сільськогосподарських угідь відповідач отримав з АІС «Податковий блок». Втім суд зазначає, що дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язів по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 року у справі № 804/16030 (провадження № К/9901/19438/18).

Крім того, суд зважає й на те, що інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів платника податків по ланцюгах постачання, а також інформація надана іншими контролюючими органами не є належним доказом у розумінні КАС України, адже вона не ґрунтується на безпосередньому досліджені первинних документів. Більш того, такі дії не відповідають критерію юридичної значимості. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року та 26.06.2018 року у справах № 816/809/17 (провадження № К/9901/1349/17) та № 826/3006/14 (провадження № К/9901/2453/18) відповідно.

У цьому контексті суд вказує, що позивачем надано до суду витяг з Реєстру речових прав ТОВ «ЕКОСАБ», згідно якого в останнього наявні відповідні ресурси для здійснення господарської діяльності в сфері вирощування зернових культур.

Суд критично ставиться також до тверджень відповідача, що на момент передачі права власності на товар (насіння соняшника) не можливо встановити джерело законного походження, адже позивачем надано до суду належні документи на земельні ділянки, на яких відповідно здійснювалась діяльність з вирощування насіння соняшника та акти зберігання зерна в зерносховищах, що дозволяють відслідкувати джерело походження насіння соняшника, що стало предметом передачі права власності.

До того ж, стосовно ідентифікації зернових культур, суд наголошує на наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками ,є незамінними.

У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду та вимірюється числом, вагою, мірою.

Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Індивідуально визначена річ є єдиною у своєму роді, відрізняється серед інших неповторними ознаками, виділена із загальної маси речей даного роду.

Відповідно зерно (пшениця, жито та інші сільськогосподарські культури) вимірюються вагою числом та об`ємом, а це означає, що вони є юридично замінними згідно ч.2ст.184 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, товар, зазначений в специфікації до договору (насіння соняшника 2018 року врожаю), визначений родовими ознаками, властивими усім речам того ж роду та вимірюється вагою, тобто є замінним. Таким чином, ідентифікація насіння соняшника, у даному випадку, взагалі є не можливою, адже це є родовим поняттям.

Щодо посилань відповідача на відкрите кримінальне провадження № 0000140 від 19.11.2017 року, в межах якого було встановлено, що на території Тернопільської області діють підприємства, через які частково обготівковують бюджетні кошти, виділені Західному територіальному КЕУ на будівництво та ремонт об`єктів Міністерства оборони України. До підприємств, через які відбувається конвертування бюджетних коштів належить, зокрема, й ТОВ «ЕКОСАБ», суд зазначає, що саме по собі порушення кримінальної справи, отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, документи досудового розслідування не можуть вважатись належними доказами в адміністративному судочинстві, від так не можуть використовуватися для прийняття рішення. Така позиція кореспондує з правовими висновками Верховного Суду, висловлених у постановах від 06.11.2018 року у справі № 822/551/18 (провадження № К/9901/61751/18), від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17 (провадження № К/9901/47560/18) та від 12.04.2016 року у справі № 826/17617/13 тощо.

В контексті цього суд не приймає до уваги й твердження відповідача щодо того, що позивачем не здійснено перевірки свого контрагента ТОВ «ЕКОСАБ», оскільки під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі № 816/809/17.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям, визначеним вказаною нормою та є протиправним, позовні у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про скасування спірного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № від 12.06.2019 року задовольнив, відповідно позовна вимога щодо скасування цього податкового повідомлення-рішення також підлягає задоволенню, як похідна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд також застосовує практику ЄСПЧ, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», ст. 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (…), № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 04.09.2018 року в справі № 814/1005/16.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позов задоволено у повному обсязі, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 8 356 грн. 25 коп..

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 12.06.2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» в сумі 557 083 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувать Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» судовий збір у сумі 8 356 грн. 25 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» (вул. Немирівське шосе, б. 26, м. Вінниця, 21034)

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної податкової служби (вул. Дегтярівська, б. 11г, м. Київ, 04119)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 20.02.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна