Справа № 640/21864/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року м. Київ № 640/21864/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича

2. Міністерство оборони України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича (надалі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича при зазначенні у пункті 3 §2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018 року №23 про звільнення відповідно до частини шостої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті про звільнення з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу спеціальної підготовки та методичного забезпечення наукового центру проблем запобігання корупції у секторі безпеки та оборони Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, терміну на військовій службі майора ОСОБА_1 у Збройних Силах - із 14.08.2007 року;

- зобов`язати першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича внести зміни до пункту 3 §2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018 року №23 про звільнення відповідно до частини шостої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, яким позивач був звільнений з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), виключивши із пункту 3 §2 наказу термін на військовій службі майора ОСОБА_1 у Збройних Силах - із 14.08.2007 року та зазначити у пункті 3 §2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018 року №23 термін на військовій службі майора ОСОБА_1 у Збройних Силах - із 01.09.2003 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що незважаючи на судове рішення, зокрема постанову Гагарінського районного марійського суду міста Севастополя від 26.11.2008 року по справі № 2а-3580/2008, відповідно до якої стаж позивача станом на 05.06.2018 року складає 14 років 10 місяців 05 днів, відповідачем протиправно в наказі МОУ від 04.05.2018р. № 23 вказано, що позивач перебував на військовій службі з 14.08.2007р. замість 01.09.2003р.

Крім того, позивач зазначає, що 18.04.2018 року ним було подано рапорт про звільнення в запас за станом здоров`я. 02.05.2018 року з позивачем начальником Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського генерал-лейтенантом ОСОБА_2 , в присутності тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу особового складу Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського підполковника ОСОБА_3 було проведено бесіду щодо звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я.

Під час співбесіди було встановлено, що позивач у Збройних Силах України з 01.09.2003 року. Вислуга років: календарна складає 14 років 08 місяців 01 день. Зазначений аркуш бесіди був підписаний особисто позивачем без жодних виправлень.

Проте, в порушення п. 2.12, підпункту 2 п. 12.7 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454 та пункту 3.3 Розділу 3 Методичних рекомендацій з порядку організації підготовки документів до прийняття кадрових рішень кадровими органами Збройних Сил України, затверджених начальником Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України від 21.03.2013 року №5147/С, без відома позивача до підписаного аркушу бесіди полковником ОСОБА_4 були внесені зміни, які суттєво впливають на обставини, які були зазначені в аркуші бесіди, підписаному позивачем 02.05.2018 року. Так, в аркуші бесіди закреслено, що позивач у Збройних Силах України з 01.09.2003 року, натомість в наказі вказано, що позивач у Збройних Силах України з 14.08.2007 року. Вислуга років: календарна закреслено 14 років 08 місяців 01 день, а зазначена - 10 років 08 місяців 18 днів.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, пославшись на те, що день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу в розумінні приписів ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, не є початком проходження військової служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019р. суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача Міністерство оборони України.

Відповідач-2 у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заява про визнання позову також суду не надходила, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу із Наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018р. № 23 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу спеціальної підготовки та методичного забезпечення наукового центру проблем запобігання корупції у секторі безпеки та оборони Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського, звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).

У витязі з Наказу від 04.05.2018р. № 23 також вказано, що майор ОСОБА_1 у збройних силах перебуває із 14.08.2007р.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Гагарінського районного марійського суду міста Севастополя від 26.11.2008р. по справі № 2а-3580/2008 (в ЄДРСР № 2719027) задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання зарахувати строк навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформації Національного технічного університету України „Київський політехнічний інститут в період з 01 вересня 2003 року по 21 липня 2008 року в загальний строк військової служби.

Визнано протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2008 року вих.№1542 у відмові визнати 01.09.2003 року початком проходження ОСОБА_1 військової служби та навчання ОСОБА_1 з 01.09.2003 року по 21.06.2008 року у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України „Київський політехнічний інститут, часом проходження ним військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 визнати 01.09.2003 року (день прибуття на навчання до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України „Київський політехнічний інститут) початком проходження ОСОБА_1 військової служби та внести дату 01.09.2003 року як початок проходження військової служби до послужного списку особової справи офіцера ОСОБА_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 визнати навчання ОСОБА_1 з 01.09.2003 року по 21.06.2008 року у Військовому інституті Телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України „Київський політехнічний інститут, часом проходження ОСОБА_1 військової служби та внести період навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України „Київський політехнічний інститут з 01.09.2003 року по 21.06.2008 року до послужного списку особової справи офіцера ОСОБА_1

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012р. (в ЄДРСР № 24300204) повернуто Військовій частині НОМЕР_2 апеляційну скаргу на постанову Гагарінського районного суду м. Севастополя від 26.11.08 у справі №2а-3580/08/2702.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013р. (в ЄДРСР № 35714222) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 на постанову Гагарінського районного суду м. Севастополя від 26.11.08 у справі № 2а-3580/08/2702.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2012р. № К/9991/38035/12 (в ЄДРСР № 25011625) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 на постанову Гагарінського районного суду м. Севастополя від 26 листопада 2008 року та на ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання зарахувати строк навчання у загальний строк військової служби.

Ксерокопії вказаних судових рішень додані також позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час постанова Гагарінського районного суду міста Севастополя від 26.11.2008р. по справі № 2а-3580/2008 набрала законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, постановою Гагарінського районного марійського суду міста Севастополя від 26.11.2008р. по справі № 2а-3580/2008, яка набрала законної сили, було встановлено, що початком проходження ОСОБА_1 військової служби є дата - 01.09.2003 року.

Дана обставина була встановлена рішенням суду у справі № 2а-3580/2008 та не досліджується судом у даній справі повторно.

З цих же обставин суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу в розумінні приписів ст. 24 Закону № 2232 не є початком проходження військової служби, а також на судову практику, зокрема, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017у справі № 760/6754/16-а та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.08.2016 у справі № 826/9467/15.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується ефективного способу захисту свого права позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин є зобов`язання Міністерства оборони України внести зміни до наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018 року №23 про звільнення з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) майора ОСОБА_1 , зазначивши термін на військовій позивача у Збройних Силах - із 01.09.2003 року, оскільки саме такий спосіб поновлення прав виключить подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору у справі відсутні. Позивач доказів щодо розміру та фактичного здійснення витрат на правову допомогу не надав, тому підстави для стягнення таких витрат з відповідача відсутні.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича при зазначенні у пункті 3 §2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018 року №23 про звільнення з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу спеціальної підготовки та методичного забезпечення наукового центру проблем запобігання корупції у секторі безпеки та оборони Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, терміну початку перебування на військовій службі майора ОСОБА_1 у Збройних Силах - із 14.08.2007 року.

3. Зобов`язати першого заступника Міністра оборони України внести зміни до пункту 3 §2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 04.05.2018 року №23 про звільнення з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу спеціальної підготовки та методичного забезпечення наукового центру проблем запобігання корупції у секторі безпеки та оборони Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, зазначивши термін початку перебування на військовій службі майора ОСОБА_1 у Збройних Силах - із 01.09.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій