Справа № 140/2428/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Сорока Ю.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2428/19 пров. № 857/12866/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.С., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Гнатик А.З.

представника позивача: Коваленко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 140/2428/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

08.08.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 05.07.2019р. №88 та зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2019р. позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 05.07.2019р. №88, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Крім того, суд зобов`язав Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та згідно Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 28.05.2015р. по 01.07.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою військової частини п/п НОМЕР_1 №487 від 03.04.2016р. (а.с.10 )

28.08.2015р. в зоні проведення АТО, під час виконання бойового завдання позивач отримав мінно-вибухову травму: закрита черепно-мозкова травма, струс головного акуробаротравму, що підтверджується довідкою (додаток 5) військової частини НОМЕР_1 про обставини травми від 13.11.2015р. №1142. (а.с. 9 )

Із змісту довідки про хворобу №808 від 11.11.2015р. видно, що ОСОБА_1 отримав поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. (а.с. 26)

13.11.2015р. ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 . (а.с. 7)

15.12.2015р. орган медико-соціальної експертної комісії встановив позивачу 25% втрати працездатності внаслідок поранення, травма пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 014067 від 15.12.2015р. ( а.с. 28 )

Зокрема, 14.02.2019р. орган медико-соціальної експертна комісія результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановив ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 768981 від 24.04.2019р. (а.с. 27)

У червні 2019р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги. Проте, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол № 88 від 05.07.2019р.), прийнято рішенням про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. (а.с. 11)

При цьому, відповідач покликається на абз.2 п.4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. Із змісту даних норм видно, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами що відбулися не здійснюється.

ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

В п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно ч.6 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюються керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних ( або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

В абз. 2 ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється. Дана норма набрала чинності 01.01.2017р.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

В п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 ( далі Порядок № 975 ) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, за даних обставин даної справи, відповідно до Порядку № 975 датою встановлення інвалідності є дата прийняття рішення компетентним органом, а саме 14.02.2019р. про встановлення позивачу третьої групи інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА № 768981 від 24.04.2019р.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 806/694/16, від 15 березня 2018 року у справі № 816/4195/15, від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 751/4367/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/14297/16-а, від 13 грудня 2018 року у справі № 623/1711/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень діяв не спосіб, що передбачені законами та Конституцією України. Позивач у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності має право на отримання одноразової грошової допомоги яка має виплачуватись з врахуванням виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням раніше 25 % втрати працездатності.

Разом з тим, не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта, про те що позивач пропустив дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (абз.2 ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), а тому немає права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності. Оскільки, 15.12.2015р. орган медико-соціальна експертної комісії первинно встановив позивачу 25% втрату ступеня працездатності внаслідок поранення, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №014067 від 15.12.2015р., а 14.02.2019р. орган медико-соціальної експертної комісії первинно встановив позивачу третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №768981 від 24.04.2019р.

Тобто, застосування до даних правовідносин абз. 2 ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» можливе за умови повторного встановлення інвалідності позивачу, починаючи з 14.02.2019р. з дня первинного встановлення інвалідності та саме з даного терміну слід відраховувати дворічний строк.

Інші доводи які викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 140/2428/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 21.02.2020р.