Справа № 240/10179/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10179/19

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

04 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Якименко А.П.,

представника відповідача: Домарацької В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області в якому просив визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням ДФС у Житомирській області вимогу про сплату боргу №Ф-60080-53 від 09.08.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано винесену Головним управлінням ДФС у Житомирській області вимогу про сплату боргу №Ф-60080-53 від 09.08.2019;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді 768,40 грн.судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно даними інформаційної системи державної фіскальної служби державну реєстрацію щодо припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було здійснено 13.08.2019, а тому на момент нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску та винесення оскаржуваної вимоги, позивач мав статус фізичної особи-підприємця.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач та його представник в свою чергу заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 20.08.2011 позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та з 23.01.2003 взятий на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та реєстраційною карткою платника податків. (а.с.27-29, 70-75)

09.08.2019 ГУ ДФС у Житомирській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №60080-53, якою визначено, що станом на 31.07.2019 заборгованість недоїмки зі сплати єдиного внеску позивача за 20178 та I-IV квартал 2018 та І-ІІ квартал 2018 становить 23785,08 грн.

Вважаючи вимогу відповідача про сплату боргу протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідчить про відсутність у відповідача підстав для висновку щодо реєстрації позивача, станом на час виникнення спірних правовідносин, як фізичної особи-підприємця, а отже і наявності обов"язку зі сплати єдиного соціального внеску.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464).

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464 передбачалось, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

За змістом частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, яким є календарний місяць.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, положеннями п.1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз.2 п.2 Розділу VI Інструкції № 449).

Відповідно до п.3 Розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Крім того, положеннями ч.16 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів того, що його підприємницька діяльність із 20.08.2011 по 13.08.2019 була припинена чи зупинена.

Навпаки з матеріалів справи слідує, що позивач з 20.08.2011 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та з 23.01.2003 взятий на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та реєстраційною карткою платника податків (а.с.27-29, 70-75)

Водночас, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивачем зроблено 13.08.2019 за номером 3003404.

Тобто позивач фактично був зареєстрований та здійснював підприємницьку діяльність в період із 20.08.2011 по 13.08.2019.

Із облікової картки особового рахунку зі сплати єдиного соціального внеску ФОП ОСОБА_1 слідує, що загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску станом на 31.07.2019 року становить 23785,08 грн. Вказана заборгованість виникла за період, коли позивач був зареєстрований та здійснював підприємницьку діяльність.

Однак, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідчить про відсутність у відповідача підстав для висновку щодо реєстрації позивача, станом на час виникнення спірних правовідносин, як фізичної особи-підприємця, а отже і наявності обов"язку зі сплати єдиного соціального внеску.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із введенням в дію Закону № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі ЄДР).

Статтею 1 Закону № 755-IV визначено, що Єдиний державний реєстр це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини першої статті 17 вищевказаного Закону, відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно із частиною другою Прикінцевих положень Закону № 755-IV (в редакції Закону від 15.05.2003), державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Під час заміни свідоцтва про державну реєстрацію відомості про таких осіб включалися до ЄДР.

Верховною Радою України 1 липня 2010 року за № 2390 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» (далі Закон № 2390).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390 цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, тобто 3 березня 2011 року.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений п. 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР.

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2390 після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, уповноважені органи у місячний строк проводять звірення відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до встановленого строку не включені до ЄДР.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року і не включених до ЄДР вносяться з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року вважаються недійсними.

Так, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у ньому станом на 24.10.2019 міститься запис 0003404 від 14.05.2013 з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію фізичну особи-підприємця ОСОБА_1 вважається недійсним (виконком Малинської міської ради).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що запис про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вчинений у зв`язку з тим, що відповідне свідоцтво видано до 1 липня 2004 року з використанням бланків старого зразка.

Однак, колегія суддів наголошує, що внесення до ЄДР відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про його державну реєстрацію, вважається недійсним, не свідчить про припинення здійснення підприємницької діяльності, оскільки таке припинення здійснюється за процедурою, встановленою Законом України № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2019 ГУ ДФС у Житомирській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-60080-53.

Водночас, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ФОП ОСОБА_1 міститься запис від 13.08.2019 №3003404 "стан суб"єкта: припинено".

Тобто, вже після винесення податковим органом оскаржуваної вимоги, 13.08.2019 року у ЄДР включено відомості про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Отже, на момент винесення контролюючим органом оскаржуваної вимоги про сплату боргу, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не була припинена у встановленому законодавством порядку.

Відтак, скасовуючи вимогу ГУ ДФС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-60080-53 від 09.08.2019 року, суд першої інстанції помилково виходив з того, що підстави для нарахування позивачу єдиного внеску відсутні у зв`язку з наявністю запису в ЄДР про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію позивача, оскільки припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та зняття її з обліку у відповідному контролюючому органі здійснюється лише з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, що встановлено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 лютого 2020 року у зв`язку з перебуванням судді Полотнянка Ю.П. на лікарняному з 12.02.2020 по 18.02.2020.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.