Справа № 400/4492/19
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р. № 400/4492/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

до відповідача:Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056

третя особа:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про:скасування постанови від 28.11.2019 р. ВП № 60322031,

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю у справі третьої особи ОСОБА_1 про скасування постанови від 28.11.2019 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. в межах виконавчого провадження ВП № 60322031.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вищевказана постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є незаконною та неправомірною, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету. Тому, сума компенсації буде виплачена в порядку, визначеному вищевказаною постановою.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні, обгрунтовуючи тим, що оскаржувана постанова є правомірною, та такою, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для її скасування відсутні.

Ухвалою від 16.12.2019 року суд відкрив провадження у справі з урахуванням особливостей ст.ст. 268-273 КАС України.

Ухвалою суду від 15.01.2020 р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.02.2020 р. замінено відповідачів на їх правонаступника Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №814/1428/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо ненарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018р.;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018р., з урахуванням правової позиції, наданої судом у цьому рішенні;

На підставі вказаної постанови Миколаївським окружним адміністративним судом 19.03.2019 року видано виконавчий лист про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018р.

Листом від 14.11.2019р. позивач повідомив відповідача, що сума компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. у розмірі 7272,32 грн. буде виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

28.11.2019 року головним державним виконавцем в межах примусового виконання №6032203 прийнято постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у розмірі 5100 гривень за невиконання виконавчого документа в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з оскаржуваною постановою про накладення штрафу, звернулось до суду з цим позовом.

Вирішуючи правомірність оскаржуваної постанови, суд враховує наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 та 16 ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З вищевикладеного слідує, що передбачений ст.75 Закону № 1404-VIII штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

При цьому згідно з приписами статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме відсутність поважних причин, що зумовили невиконання рішення суду у встановлені строки.

Визначаючись з приводу обставин існування у спірних правовідносинах поважних причин невиконання рішення суду, суд бере до уваги, що відсутність фінансування або недостатність коштів в умовах функціонування бюджетної установи є фактором, котрий ускладнює проведення будь-яких платежів (у тому числі і за рішеннями суду).

Водночас із цим, запроваджене ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст. 14 КАС України правило безумовної обов`язковості виконання рішення суду вимагає вчинення від зобов`язаної особи усіх достатніх поза розумним сумнівом дій, спрямованих на створення умов для виконання приписів судового акту.

Суд вважає, що до таких дій належать організаційно-правові заходи із збільшення обсягів асигнувань за видатками, як-то: письмове звернення до розпорядника коштів вищого рівня з приводу виділення асигнувань для виконання конкретного рішення суду.

У даному конкретному випадку позивачем, таких дій вчинено не було.

Доказів про протилежне (зворотне) не подано ані до державного виконавця, ані до суду.

Натомість, позивач, допустивши бездіяльність у проведенні виплати компенсації за рішенням суду, виправдовує такий стан реалізації управлінської функції приписами постанови КМУ №649, тобто зводячи нанівець захист прав та інтересів пенсіонера, наданий рішенням суду.

Суд вважає, що орган ПФУ не має права посилатись на відсутність у нього бюджетного фінансування на виплату певних пенсійних виплат у випадку, якщо ним не вчинювалось жодних дій для отримання такого фінансування та асигнувань.

Водночас суд зазначає, що накладення штрафу як раз і спонукає боржника до вчинення дій по найскорішому виконанню судового рішення, а тому є ефективним способом захисту стягувача. В іншому випадку судове рішення суб`єктом владних повноважень може не виконуватись роками без будь-яких негативних наслідків, що суперечить конституційному принципу обов`язковості судового рішення (ст. 129 Конституції України) і підриває віру людини у правосуддя. Проте, саме людина статтею 3 Конституції України визнана найвищою соціальною цінністю в Україні.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справах "Сук проти України" та "Бурдов проти Росії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов`язань.

Представником позивача не доведено, з яких поважних причин ним не виконано виконавчий лист Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі №814/1428/18.

З огляду на вказане суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови державним виконавцем додержані усі вимоги до рішення суб`єкта владних повноважень, які викладені у статті 2 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність постанови про накладення штрафу, а тому відсутні підстави для задоволення позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 77, 241-246, 250, 255, 268-271, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ 13844159) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ) про скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар