Справа № 240/12059/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 111060000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,
В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що прийнята всупереч приписів чинного законодавства України. Зазначає, що 23.05.2017 отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю та в той самий день подала заяву про зупинення такого права, про що, разом із поданням заяви до податкової інспекції щодо взяття на облік, повідомила контролюючий орган. Наголошує, що на даний час не подавала заяви про поновлення права на заняття адвокатської діяльності, у зв`язку із чим винесена податкова вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного із проведенням підготовчого судового засідання та викликом сторін на 13 січня 2020 року о 10:00.
Через відділ документального забезпечення суду 26.12.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2988/06-30-10-04 від 24.12.2019, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що зупинення адвокатської діяльності не є підставою для зняття самозайнятої особи з обліку в контролюючому органі та не позбавляє таку особу обов`язку сплати єдиного внеску. Наголошує, що звільнення від сплати єдиного внеску можливе лишу у разі припинення особою адвокатської діяльності (а.с.26-27).
27 грудня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що зупинення права на здійснення адвокатської діяльності свідчить не лише про відсутність доходу від такої діяльності, а й про відсутність можливості її здійснювати взагалі. А тому, з огляду на те, що позивачем адвокатська діяльність не здійснювалась у неї відсутній обов`язок сплачувати єдині внески (а.с.34-37).
На офіційну електронну адресу суду 10 січня 2020 року та аналогічна через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.51-52).
В підготовчому засіданні, в яке з`явився представник відповідача, призначеному на 13 січня 2020 року о 10:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 17 лютого 2020 року об 11:00, про що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 13 січня 2020 року (а.с.56-57).
Через відділ документального забезпечення суду 11 лютого 2020 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.61).
Представник відповідача в судове засідання призначене на 17 лютого 2020 року об 11:00 не з`явився.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з рішенням Ради адвокатів Житомирської області №64/6 від 27.04.2017 надано право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000833, виданим 23.05.2017 Радою адвокатів Житомирської області (а.с.11) та з 29.05.2017 узята на облік у Бердичівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (а.с.14).
Як зазначено в позовній заяві, 25.05.2017 на підставі п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" позивач подала до Бердичівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області повідомлення про зупинення адвокатської діяльності з 23.05.2017 (а.с.13). Додатками до повідомлення вказано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України.
Позивач вважає, сформовану контролюючим органом вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI).
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст. 2 Закону № 2464-VI).
Частиною другою ст.2 Закону № 2464-VI передбачено, що виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
При цьому, пунктом другим частини першої статті 1 зазначеного Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п. 5 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI).
Відтак, матеріалами справи підтверджено, що позивачу з 27.04.2017 надано право на зайняття адвокатською діяльністю, тобто незалежною професійною діяльністю, таким чином позивач у розумінні пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI є платником єдиного внеску.
Положеннями ч.2 ст.5 Закону № 2464-VI, передбачено, що взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.
Вказаним Порядком, визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи), надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску.
Означений Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464 (п.3 Порядку).
Взяття на облік платників єдиного внеску здійснюється контролюючим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (п.4 Порядку).
Облік платників єдиного внеску в контролюючих органах ведеться зокрема за реєстраційними номерами облікових карток платників податків або серією (за наявності) та номером паспорта - для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснення платежів за серією (за наявності) та номером паспорта (абз.2 п.5 Порядку).
В свою чергу зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абз.7 ч.1 ст.5 Закону № 2464-VІ).
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Також, у відповідності до ч.5 ст.8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
При цьому, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. При цьому, у редакції Закону № 2464-VІ, що діяла до 01.01.2018, такі внески, нараховані за календарний рік, платники зобов`язані були сплачувати до 01 травня наступного року.
Аналіз наведених норм діючого законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема в даному випадку, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання або не отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення такої діяльності.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17, який в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на викладене, питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі статтею 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 вказаного Закону право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.
Підстави для зупинення права на заняття адвокатською діяльністю визначені статтею 31 Закон № 5076-VI.
Зокрема, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31).
Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.
Положеннями ч.1 ст.17 Закону № 5076-VI визначено, що рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.
У контексті викладено, слід відзначити, що правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.
Як встановлено з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, який міститься в матеріалах справи, право позивача на здійснення адвокатської діяльності, відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зупинено з 23.05.2017 на підставі заяви адвоката (а.с.12).
Крім того, як вказує позивач у позовній заяві, нею 25.05.2017 подано відповідну заяву до контролюючого органу для взяття на облік разом із повідомленням щодо зупинення з 23.05.2017 адвокатської діяльності, тобто адвокатська діяльність позивачем у період з 2017 року по 2019 рік, за який контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) не здійснювалася.
Таким чином, слід відмітити, що з 23.05.2017 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї, як самозайнятої особи в розумінні законодавства.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність винесеної вимоги, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 20 лютого 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк