Справа № 219/14834/19
Суддя: Дубовик Р. Є.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/219/25/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ничика Володимира Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 просить визнати дії інспектора патрульної поліції Ничика Володимира Миколайовича протиправними та скасувати постанову серії ЕАк № 1838870 від 08 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно нього, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу правопорушення. В обґрунтування позову посилається на те, що 08 грудня 2019 року він рухався на власному автомобілі «SKODA OCTAVIA A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-03 Київ-Довжанськ. Приблизно о 12 годині 50 хвилин в населеному пункті Гонтів Яр Харківської області, на 423 км автодороги, він був зупинений інспектором 6 роти 4 батальйону УПП в Харківській області лейтенантом поліції Ничик Володимиром Миколайовичем. Його було обвинувачено у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксованого не в автоматичному режимі. Як зазначено у постанові серії ЕАк № 1838870 від 08 грудня 2019 року, він, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався внаселеному пункті Гонтів Яр зі швидкістю 88 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу на 38 км/год. швидкість вимірювалася приладом TruCAM LTI 20/20, чим порушив п. 12.4 ПДР України. При цьому, у п. 9 вказаної постанови не зазначено, що до постанови додаються докази вчинення правопорушення. На місці вчиненні правопорушення було розглянуто справу та його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. З даною постановою під час її складення він не погодився та зазначив, що буде оскаржувати її в судовому порядку. Вважає постанову необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а також ухваленою з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень Ничика В.М. Також під час ухвалення постанови не дотримано вимог ст.ст. 245, 276, 280 КУпАП. Зазначив також, що поліцейський ОСОБА_2 користувався приладом вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20 в ручному режимі, чим порушив ст. 40 ч. 1 Закону України «Про національну поліцію», а також цей прилад було вилучено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Крім того, на місці зупинки автомобіля ОСОБА_2 розглянув справу про адміністративне правопорушення та виписав вказану постанову, після чого пішов до свого автомобіля і там продовжив складати постанову без його участі. ОСОБА_2 не звертав уваги на його пояснення, позбавив його права на юридичну допомогу та у постанові на свій розсуд написав, що Щербина А.О. відмовився від підпису. У зв`язку із цим, вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена необґрунтовано з порушенням вимог діючого законодавства України, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню.

13 лютого 2020 року від відповідача інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ничика В.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву із додатками до нього, в якому він просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, зважаючи на наступне. Так, швидкість руху позивача вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТruСАМ LТІ 20/20 № ТС000755 (далі ТruСАМ № ТС000755). З приводу аргументу позивача щодо відсутності в п. 9 постанови доказів, які додаються до постанови, зазначив, що докази, які додаються до постанови дійсно не зазначені в п. 9, проте про них зазначено у п. 6 оскаржуваної постанови. Винесена ним постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП та при розгляді справи ним було дотримано вимоги ст. ст. 245, 276, 280 КУпАП. На підтвердження порушення позивачем вимог ПДР додав до відзиву фото та відео з ТruСАМ № ТС000755, оригінали яких зберігаються в УПП в Харківській області ДПП. Вказує, що ним були роз`яснені позивачу його права, чого останній не заперечує. Посилання позивача на ненадання йому права скористуватися послугами адвоката є необґрунтованим. Жодних клопотань, пояснень від позивача не надходило, якщо б вони надходили, то були б додані до постанови, бажання скористатися юридичною допомогою позивач не виявляв. Посилається на те, що на даний момент відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів за 08 грудня 2019 року в УПП в Харківській області ДПП відсутні, вони були знищені 15 січня 2020 року шляхом стирання з серверу у зв`язку із закінченням 30-денного строку їх зберігання. З приводу використання ним ТruСАМ зазначив, що ТruСАМ на законних підставах було ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі, жодних заборон, обмежень в його експлуатації не передбачається. Крім того, лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. Таким чином, використання приладів ТruСАМ як в ручному, так і в автоматичному режимі, є законним. Також пояснив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Серед іншого, зазначив, що ст. 286 КАС України не передбачається такий наслідок розгляду справи, як визнання дій протиправними, тому вимогу про визнання його дій протиправними вважає необґрунтованою.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на вимогах адміністративного позову наполягав з мотивів, викладених у ньому, та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач інспектор роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Ничик В.М., який належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Від нього надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що постановою серії ЕАк № 1838870 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною 08 грудня 2019 року інспектором роти № 6 батальйону № 4 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ничиком Володимиром Миколайовичем визнано позивача ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено штраф у розмірі 255 грн.

У постанові зазначається, що 08 грудня 2019 року о 12-51 годині водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «SKODA OCTAVIA A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті Гонтів Яр зі швидкістю 88 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу на 38 км/год., швидкість вимірювалася приладом TruCAM LTI 20/20 ТС000755, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.). Також у постанові зазначено, що додається фото з TruCAM та б/к 2365 (а.с. 4).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище, постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності складена лейтенантом поліції Ничиком В.М., який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно з п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (зміни з 01 січня 2018 року).

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, портативний відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 2 розділу І). Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера (п. 1 розділу VIII). Строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 діб (п. 3 розділу VIII).

Як встановлено у судовому засіданні, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача проводилося за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM, серійний номер № ТС000755, а фіксування правопорушення за допомогою портативного відеореєстратора б/к 2365.

Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM» зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29 серпня 2012 року.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19 лютого 2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04 березня 2002 року за № 222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14 червня 2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з яким: п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі Державний реєстр); п. 2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Положення наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року № 1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно з п. 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, унесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Наслідком виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки (далі ЗВТ), із Державного реєстру ЗВТ є заборона на їх серійне виробництво на території України, або їх ввезення на територію України партіями.

Засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється застосовувати у подальшому за умовами позитивних результатів їх повірки.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

У зв`язку з позитивним результатом державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було затверджено тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 ТruСАМ» та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Вищезазначена процедура була передбачена Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який втратив чинність 31 грудня 2015 року, з метою забезпечення серійного виробництва та ввезення засобів вимірювальної техніки на територію України.

ТruСАМ на законних підставах було ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі, жодних заборон, обмежень в його експлуатації не передбачається.

Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно з наказом Мінекономрозвитку від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «ТruСАМ LTI 20/20». Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік. Вказане підтверджується доданою відповідачем до відзиву на позовну заяву копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17314 від 18 листопада 2019 року, яке чинне до 18 листопада 2020 року (а.с. 37).

Можливість використання ТruСАМ виробництва Lazer Тесhnology Іnс. також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ISO/ІЕС 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (а.с. 42-43).

Вищезазначене підтверджується позицією Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, викладеною в листі від 22 лютого 2019 року № 3423-07/8165-03, що додається відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с. 39-41).

Крім того, у наданому відповідачем листі ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49 зазначено, що лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (а.с. 44-45).

Таким чином, використання приладу ТruСАМ як в ручному, так і в автоматичному режимі є законним, тому суд не бере до уваги доводи позивача у позові з приводу того, що користування приладом у ручному режимі є порушенням ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Як видно з копії фотокартки з технічного приладу ТruСАМ № ТС000755 та витягу з інтернет-ресурсу з географічними координатами населеного пункту с. Гонтів Яр, позивач ОСОБА_1 на автомобілі з державним номерним знаком НОМЕР_1 рухався в межах населеного пункту с. Гонтів Яр Харківської області зі швидкістю 88 км/год. при дозволеній швидкості не більше 50 км/год. (а.с. 25-29).

При цьому, як видно з наданих відповідачем доказів, відеозапис з портативного відеореєстратора б/к 2365 було знищено шляхом стирання з серверу у присутності комісії 15 січня 2020 року у зв`язку із закінченням строку його зберігання (30 діб) та відсутністю оперативної цінності, що передбачено Інстукцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, про що складено акт знищення медіафайлів № 1-20 від 15 січня 2020 року, який затверджено начальником УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Стрижак А. (а.с. 33-34).

Позивачем ОСОБА_1 заперечується факт порушення ним п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки правил дорожнього руху він не порушував та їхав в потоці машин. Також зазначив, що поліцейський швидко зачитав йому права та не дав ними скористуватися, розглядав справу один, не дав права скористуватися послугами адвоката, не зазначив про наявність доказів у постанові, не дав йому ознайомитися та підписати постанову, а самостійно записав відмову від підпису, хоча він просив ознайомитися із постановою та підписати її. Крім того, в порушення вимог закону справу було розглянуто поліцейським на місці зупинки автомобіля, тобто на дорозі, і без складання протоколу.

Однак, вказані доводи позивача спростовуються, зокрема, оглянутим у судовому засіданні відеозаписом з лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCAM, серійний номер № ТС000755, з місця вчинення правопорушення, наданим відповідачем та долученим судом до матеріалів справи. Так, з оглянутого відеозапису видно, що позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем «SKODA OCTAVIA A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту с. Гонтів Яр Харківської області зі швидкістю 88 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу на 38 км/год., оскільки дозволена швидкість не більше 50 км/год. Час вчинення правопорушення відповідає часу здійснення відеозапису.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні та вказане підтверджується матеріалами справи, позивачу було роз`яснено його права, про що він сам зазначив у позовній заяві. З постанови видно, що про наявність доказів поліцейським було зазначено у п. 6 постанови після викладення суті і обставин правопорушення, а саме, що до постанови додається фото з TruCAM та б/к 2365.

Таким чином, поліцейським було дотримано вимоги КУпАП, на які посилався позивач в адміністративному позові.

Щодо доводів позивача, що справа про адміністративне правопорушення протиправно була розглянута поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, тобто на дорозі, а не за місцем вчинення правопорушення, тобто місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з приписами пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд відхиляє доводи позивача щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення з огляду на те, що законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України, на зміст якого посилається позивач, приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Отже, судом не беруться до уваги доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року по справі № 554/5558/16-а та від 12 березня 2018 року по справі № 751/6165/17.

Суд також вважає хибними доводи позивача, що поліцейський повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, адже відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, відносно особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, розгляд якого відповідно до ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, поліцейським правомірно на місці вчинення правопорушення винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02), п. 1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи в суді відповідачем Ничиком В.М., як суб`єктом владних повноважень, на виконання зазначених вище вимог законодавства щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, було надано суду всі наявні у нього докази на доведення законності складеної постанови, якими доведено факт наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, судом встановлено, що зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим КУпАП.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

В матеріалах справи містяться докази, які об`єктивно вказують на вину позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Отже, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та визначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними щодо складання оскаржуваної постанови за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремому розгляду не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ничика Володимира Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відмовити.

Рішення суб`єкта владних повноважень постанову серії ЕАк № 1838870 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 08 грудня 2019 року інспектором роти № 6 батальйону № 4 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ничиком Володимиром Миколайовичем, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.Є. Дубовик