Справа № 120/4319/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 лютого 2020 р. Справа № 120/4319/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (вул. Максимовича, б. 19, м. Вінниця, 21036)

про: стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 74 883 грн. 71 коп., середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 15 981 грн. 28 коп., а всього 90 864 грн. 99 коп. з проведенням індексації заробітної плати відповідно до чинного законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/160/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ від 19.12.2018 року № 830-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді. Наказом від 12.08.2019 року № 561-к «Про поновлення ОСОБА_1 » скасовано наказ від 18.12.2018 року № 830-к та поновлено позивача з 21.12.2018 року на посаді провідного спеціаліста відділу карантину рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області. Водночас, скасувавши наказ про звільнення позивача, відповідачем не проведено оплату часу вимушеного прогулу, з огляду на що позивач звернувся з відповідною заявою до нього. Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, відмовив у здійсненні виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пославшись на те, що дане питання не було вирішено судом при прийнятті рішення про поновлення його на роботі. Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.12.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. судове засідання призначено на 16.01.2020 року.

14.01.2020 року за вх. № 1093 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без участі його представника.

16.01.2020 року за вх. № 1300 позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі. Окремо звернув увагу суду на допущену ним у прохальній частині позовної заяви описку у сумі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де помилково ним зазначено « 974 883 грн. 71 коп.», замість правильної суми у « 74 883 грн. 71 коп.».

У зв`язку із неявкою сторін по справі, судове засідання відкладено на 04.02.2020 року.

04.02.2020 року за вх. № 3387 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, відповідно суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами, а у відповідності до вимог ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/160/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ від 19.12.2018 року № 830-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді.

Наказом від 12.08.2019 року № 561-к «Про поновлення ОСОБА_1 » скасовано наказ від 18.12.2018 року № 830-к та поновлено позивача з 21.12.2018 року на посаді провідного спеціаліста відділу карантину рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

28.11.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням вирішити питання щодо відшкодування йому середнього заробітку за період з 21.12.2018 року по 12.08.2019 року.

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом від 09.12.2019 року за вих. № 15/6332-19, відмовив у здійсненні відшкодування середнього заробітку позивачеві з огляду на те, що рішенням суду від 03.07.2019 року про поновлення на роботі не вирішено питання щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до с. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).

П.п. «з» п. 1 Порядку № 100 передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У п. 6 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених норм доводить, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Обов`язок виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов`язані із такою затримкою. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Для обчислення суми заробітку, що підлягає виплаті працівникові за час вимушеного прогулу, за основу беруться робочі дні.

З матеріалів справи вбачається, що день звільнення позивача з роботи 20.12.2018 року вважається останнім днем роботи. Водночас, з дня прийняття рішення Вінницьким окружним адміністративним судом про поновлення позивача на роботі, останній вважається поновленим на роботі.

Таким чином, період з 21.12.2018 року по 03.07.2019 року вважається періодом вимушеного прогулу, про що також було наголошено позивачем у позовній заяві. Вказаний період складається з 127 робочих днів.

Згідно довідки відповідача від 09.12.2019 року за вих. № 8.3/6331-19 середньоденна заробітна плата позивача складає 570 грн. 76 коп..

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 21.12.2018 року по 03.07.2019 року складає 72 486 грн. 52 коп. (127 Х 570 грн. 76 коп.).

Водночас, суд вказує, що позивач у позовній заяві проситься стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 74 883 грн. 17 коп. та на підтвердження цієї суми дає відповідний розрахунок. Проте суд вказує, що позивачем під час обрахунку вказаної суми була взята не правильна кількість днів, адже останній здійснював розрахунок виходячи з середньомісячної кількості днів, а не з загальної кількості робочих днів.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є обов`язком роботодавця, який реалізується шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про таке поновлення.

При цьому, чинне законодавство не вимагає від працівника, якого незаконно звільнено із займаної посади, вчинення додатково певних дій щодо спонукання роботодавця на прийняття наказу про поновлення його на посаді. Водночас, прийняття наказу про поновлення працівника, незаконно звільненого з роботи, є обов`язком роботодавця в силу обов`язковості судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року визнано протиправним та скасовано наказ від 19.12.2018 року № 830-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді. Вказане рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

Разом з тим, позивача було поновлено на роботі 12.08.2019 року відповідно до наказу відповідача № 561-к. В той же час, відповідачем не надано суду жодних належних доказів існування об`єктивних причин, що унеможливлювали б виконання вказаного рішення негайно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про несвоєчасне виконання відповідачем судового рішення, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

З огляду на те, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 120 КАС України) та зважаючи на те, що рішення про поновлення позивача на роботі було прийняте 03.07.2019 року, втім фактично виконане лише 12.08.2019 року - день, коли було прийнято наказ № 561-к "Про поновлення ОСОБА_1 ".

Таким чином, період з 04.07.2019 року до 12.08.2019 року вважається періодом затримки виконання рішення суду, що становить 28 днів.

Згідно довідки відповідача від 09.12.2019 року за вих. № 8.3/6331-19 середньоденна заробітна плата позивача складає 570 грн. 76 коп..

Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 15 981 грн. 28 коп..

Стосовно позовної вимоги про проведенням індексації заробітної плати позивача відповідно до чинного законодавства, суд зазначає таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення").

Індексація грошових доходів населення, згідно ч. 1 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

У ст. 2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" ).

Зі змісту позовних вимог, суд доходить висновку, що позивач просячи суд здійснити індексацію заробітної плати має саме на увазі заробітної плати за час вимушеного прогулу. Оскільки середній заробіток за совєю природою фактично є неотриманою з вини роботодавця заробітною платою, він, як власне й сама заробітна плата, підлягає індексації. З огляду на, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Окремо суд зазначає, що у відповідності до п. 2 ч. 1 т. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на це, а також зважаючи на обставини справи, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць у сумі 12 556, 72 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у сумі 681 грн. 49 коп..

Керуючись Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 21.12.2018 року по 03.07.2019 року у сумі 72 486 грн. 52 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі період з 04.07.2019 року по 12.08.2019 року 15 981 грн. 28 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів з поведенням індексації заробітної плати.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 681 грн. 49 коп..

Рішення суду в межах суми стягнення середнього заробітку за один місяцьу сумі 12 556, 72 грн. допустити до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (вул. Максимовича, б. 19, м. Вінниця, 21036)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 21.02.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна