Справа № 400/4819/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

21 лютого 2020 р. № 400/4819/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Птичкіної В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування рішення від 27.12.2019р. №53,
ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі позивач) з вимогами визнати протиправним та скасувати прийняте 27.12.2019 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (надалі Виконком або відповідач) рішення № 53 щодо доручення адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради та/або департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради виконання в 10-денний термін всіх необхідних робіт по демонтажу самовільно розміщених рекламних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: на території ринку «Факел» «V-подібні» розміром 6.0 х 3.0 м (2 шт.).

Одночасно з позовом ФОП ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову (арк. спр. 29-32), в якій просила суд зупинити дію рішення Виконкому № 53 від 27.12.2019 до прийнятті судом рішення по суті справи; заборонити Виконкому, адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради вчиняти будь-які дії з приводу демонтажу рекламних засобів за адресою: м. Миколаїв, вул. АДРЕСА_2 , а саме: на території ринку «Факел» «V-подібні» розміром 6.0 х 3.0 м (2 шт.) до прийняття судом рішення по суті справи.

Ухвалою від 28.12.2019 (арк. спр. 47-48) суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 02.01.2020 суд відкрив провадження у справі.

До відзиву на позовну заяву відповідач додав копію рішення Виконкому від 27.12.2019 № 1415 «Про демонтаж рекламних засобів в м. Миколаєві» (надалі Рішення № 1415, арк. спр. 61).

Як зазначено у вказаному рішенні «… у зв`язку з відсутністю дозволів на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, відповідно до пп. «б» п. 3.3 Порядку, доручити виконати адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради та/або департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради в 10-денний термів всі необхідні роботи по демонтажу самовільно розміщених рекламних засобів за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка АДРЕСА_3 51-Б, а саме: на території ринку «Факел» «V-подібні» розміром 6.0 х 3.0 м (2 шт.); на огорожі ринку «Факел» розміром 6.0 х 3.0 м (13 шт.).

20.02.2020 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій ФОП ОСОБА_1 просила суд заборонити адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради вчиняти будь-які дії з приводу демонтажу рекламних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: на території ринку «Факел» «V-подібні» розміром 6.0 х 3.0 м (2 шт.) до прийняття судом рішення по суті справи.

В обґрунтування заяви позивач вказала те, що відповідач навів у Рішенні № 1415 недостовірну інформацію. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.09.2016 у справі № 490/4894/16-а, якою був задоволений адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до Виконкому про визнання незаконним та скасування рішення від 25.03.2016 № 295 в частині відмови у видачі позивачу дозволів на розміщення зовнішньої реклами у вигляді рекламних засобів типу «V-подібний» на території ринку «Факел» розміром 6.0 х 3.0 м за адресою: АДРЕСА_4 шт.), встановлений преюдиційний факт, а саме те, що «… позивачем виконані усі вимоги щодо оформлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами, як то передбачено п. 5 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, затверджених рішенням виконкому міської ради від 04.10.2011 « 1015 …».

З урахуванням цього, на думку позивача, відповідач не вправі обґрунтовувати демонтаж рекламних засобів відсутністю у ФОП ОСОБА_1 дозволів на розміщення зовнішньої реклами (підпункт «б» пункту 3.3 розділу 3 затвердженого рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.04.2012 № 464 «Порядку демонтажу рекламних засобів у м. Миколаєві»).

У заяві про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 зазначила, що фактичне виконання Рішення № 1415, що є предметом розгляду у справі, у вигляді демонтажу рекламних конструкцій призведе до ускладнення поновлення порушених прав позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки такий демонтаж фізично пошкодить рекламні конструкції та потребуватиме додаткових заходів до його повторного монтажу, бюджетних коштів, які позивач повинен буде компенсувати виконавцеві.

На думку позивача, вказаний нею спосіб забезпечення позову не суперечить вимогам та меті, визначеним статтям 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, його вжиття є співмірним із заявленою позовною вимогою, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення по суті спору.

При вирішенні клопотання суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову (в тому числі, згідно з пунктом 4 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, у вигляді заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору) допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що рекламні засоби, про яких вказано у Рішенні, перебувають у власності (користуванні) позивача. Та обставина, що у 2015 році позивач зверталась до відповідача з приводу оформлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами, не є підтвердженням того, що у 2020 році відповідні рекламні засоби використовує саме ФОП ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд визнав непереконливими доводи позивача про необхідність ефективного захисту її прав.

Предметом оскарження, як вказано у позові, є законність рішення відповідача від 27.12.2019 № 53, в той час як заяву про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що очевидними є ознаки протиправності Рішення № 1415.

На думку суду, зазначені позивачем ознаки протиправності рішення відповідача не є очевидними. По-перше, як вказано вище, позивач не надала суду доказів існування будь-яких її прав на рекламні засоби, що підлягають демонтажу. По-друге, факт відсутності дозволів (а саме це зазначено відповідачем в якості підстави для демонтажу) не заперечується позивачем. Оцінку викладеним у позовній заяві доводам про те, що ФОП ОСОБА_1 , за принципом мовчазної згоди, у вересні 2015 року отримала право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності, а також доводам позивача про те, що лише цей факт є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення відповідача, суд має надати при вирішенні спору по суті.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статями 150, 151, 152, 153, 154, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна