Справа № 640/11088/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року м. Київ № 640/11088/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва (надалі також - суд) звернувся Приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод» (надалі також - позивач) до Офісу великих платників податків ДФС (надалі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 06.06.2019, яким ПРАТ «Одеський коньячний завод» збільшено суму грошового зобов`язання на 472150грн. (377720грн. за податковим зобов`язанням та 94430грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами));

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 06.06.2019 в частині збільшення ПРАТ «Одеський коньячний завод» грошового зобов`язання на 524 610грн. (419 688грн. за податковим зобов`язанням та 104922грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами));

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 06.06.2019, яким до ПРАТ «Одеський коньячний завод» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 1181200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем при винесені оскаржуваних податкових відповідачем не досліджено фактичні та дійсні обставини справи, в зв`язку з чим перевіряючими зроблено хибний висновок про порушення позивачем податкового законодавства.

Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив про не обґрунтованість заявлених позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі направлень №104 від 14.03.2019, №105 від 14.03.2019, №106 від 14.03.2019, №107 від 14.03.2019, №108 від 14.03.2019, №109 від 14.03.2019, №110 від 14.03.2019, №120 від 14.03.2019, №119 від 14.03.2019, згідно пп.20.1.4 п.20.1, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та наказу №527 від 13.03.2019 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Одеський коньячний завод» проведено планову виїзну документальну перевірку за результатами якої складено відповідний акт від 16.05.2019 №34/28-10-49-15/00412056 «Про результати планової виїзної документальної перевірки приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод», код за. , телефон НОМЕР_1, E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1».

За результатами проведеної перевірки, відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

№ від 06.06.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» на 472150грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 377720грн. та за штрафними санкціями 94430грн.,

№ від 06.06.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 554388грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 443510грн. та за штрафними санкціями 110878грн.,

№ від 06.06.2019, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем «Штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 1181200грн.

Не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними звернувся до суду.

Щодо встановлених порушень та винесення податкового повідомлення-рішення № та від 06.06.2019, суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено що, ПрАТ «Одеський коньячний завод» порушено п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 377720 грн., у тому числі: 1 квартал 2018 року - 135478 грн., Півріччя 2018 року - 257394 грн., 3 квартал 2018 року - 269014 грн., 2018 рік - 377720 грн.

Відповідачем зазначено, що суми комісійної винагороди, яку ПрАТ «Одеський коньячний завод» (комісіонер) нараховував та сплачував на користь ТОВ «УДК» (комітент), включалися ПрАТ «Одеський коньячний завод» до складу витрат на збут протиправно. Відтак зроблено висновок про завищення показника рядку 2150 «Витрати на збут» податкових декларацій за 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року, 3 квартали 2018 року та 2018 рік.

В акті перевірки зазначено, що для включення комісійних послуг до складу витрат на збут у ПрАТ «Одеський коньячний завод» в актах виконаних робіт відсутні відомості про господарську операцію, які дають змогу фактично ідентифікувати кількість та ціну переданого товару по договору комісії та зазначено, що документальною перевіркою неможливо встановити фактичний об`єм переданих товарів по договору комісії рівень цін на переданий товар, відповідність рівня ціни фактичній ціні реалізації, та як наслідок - неможливо достовірно встановити суму комісійної винагороди, яка по умовам договору комісії залежить від перелічених факторів, та сплачується на ТОВ «УДК».

Відповідно до ст.1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Відповідно до змісту договору комісії №22/1/10 VED від 22.10.12 року (з урахуванням змін та доповнень): п.1.5: «поручение Комиссионеру относительно каждой отдельной внешнежономической сделки считается выполненным полностью в случае реализации Комиссионером товара по цене не ниже установленной Комитентом..»; п.1.5.2: «Комиссионное вознаграждение в гривнах за единицу товара = (((Цена продажи единицы товара в валюте * Курс НБУ на дату оформления ГТД) - (Цена, по которой поручено продать единицу товара в валюте * Курс НБУ на дату оформления ГТД)) + 0,02грн.) + НДС»; п.3.1.2: «Факт предоставления услуг подтверждается отчетом комиссионера. У слуги считаются предоставленными с момента подписания отчета Сторонами и независимо от поступления денежных средств от покупателей по внешнежономическим сделкам. Комитент перечисляет Комиссионеру сумму комиссионного вознаграждения, причитающуюся ему по настоящему договору, и согласованные расходы Комиссионера по исполнению комиссионного поручения, в срок 20 банковских дней на оснований подписанного Сторонами отчета Комиссионера. Все расходы, связанные с исполнением данного поручения по договору, документально подтверждаются Комиссионером и предварительно согласовываются с Комитентом. С целью дополнительной фиксации размера комиссионного вознаграждения Стороны могут подписывать акт предоставления услуг».

Позивач зазначає, що під час проведення перевірки перевіряючими досліджувались лише акти надання послуг.

Однак, суд зазначає, шо згідно звітів комісіонера вбачається, наступне: звіт комісіонера має всі необхідні реквізити первинного документа; звіт комісіонера містить всю необхідну інформацію щодо розрахунку комісійної винагороди, і, зокрема інформацію про фактичний об`єм переданих товарів, рівень цін на переданий товар, відповідність рівня цін фактичній ціні реалізації; звіт комісіонера є документом, що підтверджує надання послуг; акт надання послуг передбачений договором тільки з метою додаткової фіксації розміру комісійної винагороди. Кожен акт надання послуг посилається на звіт комісіонера.

Суд наголошує, що відповідач при проведенні перевірки мав необхідні первинні документи що дають можливість перевірити обґрунтованість розміру комісійної винагороди, а законність звітів комісіонера та інших первинних (крім актів наданих послуг) документів під сумнів не ставилась.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні» «первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію». Акти наданих послуг містять посилання на звіти комісіонера, а звіти комісіонера, в свою чергу, містять усю необхідну інформацію щодо господарської операції, якою є здійснення зовнішньоекономічних угод із продажу на експорт алкогольних напоїв та щодо господарської операції, якою є нарахування та виплата комісійної винагороди.

Зокрема із звітів комісіонерів вбачається: кількість та найменування переданих на комісію товарів, ціна, за якою товар має бути проданий, фактична ціна продажу, інша інформація щодо змісту та обсягу господарської операції.

З актів наданих послуг вбачається зміст та обсяг господарської операції, якою є нарахування комісійної винагороди. Акти наданих послуг містить посилання на звіт комісіонера.

В бухгалтерському обліку операції з нарахування комісійної винагороди проводилися на підставі саме звітів комісіонера, що підтверджується карткою бухгалтерського рахунку 633.

В п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України наведено перелік документів, якими підтверджуються показники, пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування, не є вичерпним, а операції з нарахування та виплати комісійної винагороди підтверджуються, окрім іншого, виписками банка, карткою бухгалтерського рахунку 633, які також надавалися до перевірки.

Відповідачем та актом перевірки не спростовано господарських операцій та здійснення експорту товару за договором комісії підтверджується, зокрема, оформленими вантажними митними деклараціями, які надавалися до перевірки.

Проте навіть окремі недоліки в оформленні первинних документів не мають юридичного значення. Означене узгоджується із таким принципом бухгалтерського обліку, як принцип превалювання сутності над формою, що передбачений ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відтак суд вважає помилковим висновок про завищення показника «Витрати на збут» податкових декларацій за 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року, три квартали 2018 року та 2018 рік є помилковими, а від так висновок про заниження податку на прибуток на 377720грн. є помилковим.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Позивачем відносено суми ПДВ до податкового кредиту у зв`язку із придбанням послуг за договором комісії, що надавалися ТОВ «Українська дистрибуційна компанія».

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України визначено дату віднесення сум податку до податкового кредиту, такою датою, зокрема, є дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як встановлено судом, ПрАТ «Одеський коньячний завод» відносено суми ПДВ до податкового кредиту за першою подією, якою є дата отримання послуг за договором комісії.

Актом перевірки не зафіксовано заниження сум податкового кредиту в частині та в тих періодах, коли відбулося таке списання.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Тобто, позивачем визначено податковий кредит виходячи із договірної (контрактної) вартості послуг комісіонера та у зв`язку придбанням цих послуг.

Відповідно до абз.3 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Щодо внесеного податкового повідомлення - рішення № від 06.06.2019, суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено порушення п.3.5. гл.3 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року №637 (далі - Положення №367). Порушення описане в п.З.3.4.1.3. на стор.81-82 акту перевірки.

В акті перевірки стверджується, що у видаткових касових ордерах на загальну суму 590600 грн. не заповнено реквізит «Одержав» та зроблено відповідачем висновок про порушення п.3.5 Положення №637. Суму готівки за такими видатковими касовими ордерами перевіряльники додають до залишку готівки у той день, коли оформлено ці видаткові документи та враховують цю суму у розрахунку понадлімітних залишків готівки. Як наслідок - встановлюють ще одне порушення - перевищення залишків готівки в касі.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою встановлено Положенням №637.

Відповідно до п.3.5 Положення №637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача».

В той же час відповідно до абз.3 п.3.10 Положення №637 у касових ордерах, які оформляються на загальну суму проведених підприємством касових операцій (видача готівки за видатковими відомостями, електронними платіжними засобами, здавання готівки до банку, отримання готівки з банку за чеком та оприбуткування її в касі тощо), реквізит "Одержав" або "Прийнято від" не заповнюється.

Судом встановлено, що видаткові касові ордери оформлювалися на загальну суму проведених позивачем операцій та протягом грудня 2016 року грошові кошти надходили до каси підприємства, що підтверджується прибутковими касовими ордерами та касовою книгою.

Пунктом 3.7 Положення №637 встановлено, що документом, що свідчить про здавання виручки до банку, є відповідна квитанція до прибуткового документа банку на внесення готівки, засвідчена підписами відповідальних осіб банку та відбитком печатки (штампа) банку. Документом, що свідчить про здавання виручки до банку через інкасаторів, є копія супровідної відомості до сумки з готівковою, засвідчена підписом та відбитком печатки інкасатора-збирача.

Тобто документом, що підтверджує здавання готівки в банк є супровідна відомість до сумки з готівкою.

Враховуючи вищевикладене, відповідач не підтвердив викладені обставини в акті перевірки, не надав суду на підтвердження зазначено докази. Позивачем надано суду докази на підтвердження своєї позивції, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 06.06.2019, № від 06.06.2019, № від 06.06.2019.

3.Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод» () сплачений судовий збір в розмірі 33130,00грн. за рахунок бюджетних асигнувать Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ().

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій