Справа № 400/700/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.м. ОдесаСправа № 400/700/19

Категорія:111030300 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:12.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області (у теперішній час ГУ ДПС у Миколаївській області) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у Миколаївській області (у теперішній час ГУ ДПС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення (далі ППР) №6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з ПДФО на 165 969,72 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 41 492,43 грн.;

- ППР №6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з військового збору на 13 830,81 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3 457,70 грн.;

- ППР №6, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ накладено штраф у розмірі 2 722,97 грн.;

- ППР №6, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) накладено штраф у розмірі 1 771 грн.;

- ППР №6, яким за неподання податкової декларації з ПДВ накладено штраф у розмірі 170 грн.;

- вимогу про сплату боргу №Ф42, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску в сумі 91 987,78 грн.;

- рішення №, яким за донарахування єдиного внеску застосовано штрафні санкції в розмірі 24 438,85 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що за договорами з постачальниками строк позовної давності по кредиторській заборгованості не настав, оскільки сторони договорів підписали акти звірки. По вказаних обставинах, відповідач не витребував у позивача жодних пояснень чи доказів. Сума єдиного внеску за 2015-2017 роки обчислена позивачем правомірно.

Щодо несвоєчасної сплати ПДФО, позивач погодилася з порушенням термінів сплати податку, але зазначила, що сплатила авансовий внесок і штрафну санкцію за несвоєчасне перерахування податку.

Окрім того, штрафну санкцію застосовано відповідачем поза межами граничного строку, визначеного ст. 102 ПК України.

Щодо неподання декларації з ПДВ за грудень 2017 року, позивач відзначила, що подала її своєчасно в паперовій формі.

Відповідач позов не визнав, 22 квітня 2019 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого перевіркою позивача виявлено п`ять порушень: невключення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості; заниження єдиного внеску внаслідок невірного визначення суми доходу; несвоєчасна сплата авансових платежів з ПДФО; несвоєчасна сплата податкового зобов`язання з ПДВ; неподання податкової декларації з ПДВ за грудень 2017 року. Таким чином, оскаржувані позивачем рішення та вимогу прийнято правомірно.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року:

1. Позов ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ГУ ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ід. код 39394277) про визнання протиправними та скасування ППР від 25 травня 2018 року №6, №6, №6, №6, № 6, вимоги від 25 травня 2018 року № Ф42, рішення від 25 травня 2018 року № задоволений частково.

2. Визнано протиправними та скасовані ППР ГУ ДФС у Миколаївській області від 25 травня 2018 року №6, №6, №6, №6, № 6, вимоги від 25 травня 2018 року № Ф42, рішення від 25 травня 2018 року № .

3. У задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування ППР ГУ ДФС у Миколаївській області від 25 травня 2018 року №6 відмовлено.

4. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ід. код 39394277) судовий збір у сумі 3 423,83 грн. (три тисячі чотириста двадцять три грн. 83 коп.) на користь ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В ході апеляційного провадження було замінено апелянта (відповідача) Головне управління ДФС у Миколаївській області на Головне управління ДПС у Миколаївській області.

Доводи апеляційної скарги:

- ФОП ОСОБА_1 отримала зернову продукцію від постачальників, але станом на 31 грудня 2017 року розрахунки з ними не проведені, отже станом на 31 грудня 2017 року існують залишки кредиторської заборгованості, яка була визначена як борг станом на 31 грудня 2014 року. Вказана заборгованість існує більш ніж 1 095 днів. Закінчення терміну позовної давності 31 грудня 2017 року. Товар (соя) був використаний в діяльності ФОП. Позивачем, в ході перевірки, не надано жодного документа щодо підтвердження повернення продукції постачальнику або погашення заборгованості;

- збільшення доходу за 2017 рік призвело до нарахування податкових зобов`язань з ПДФО, військового збору та ЄСВ;

- скасовуючи вимогу в повному обсязі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що базою нарахування єдиного внеску для ФОП яки перебували на загальній системі оподаткування є чистий оподаткований дохід зазначений в податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. Так, не звернуто увагу, що не включення до суми оподаткованого доходу простроченої кредиторської заборгованості призвело до нарахування єдиного внеску лише за 2017 рік, та не впливає на суму єдиного внеску за 2015, 2016 роки;

- щодо несвоєчасності сплати ПДВ, граничний строк сплати - 30 січня 2015 року, фактично сплачено 02 березня 2015 року - 20 971 грн., таким чином, сума штрафу у розмірі 2 722, 97 грн. нарахована правомірно.

- за грудень 2017 року ФОП не подана декларація з ПДВ, чим порушено пп.49.18.1.п.49.18 ст. 49 , п.202.1 ст. 202, ст. 203 ПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

У квітні 2018 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірки позивача за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, результати якої оформлені актом від 15 травня 2018 року №1093/14-29-13-06/ НОМЕР_1 (а. с. 17-57).

Перевіркою виявлено наступні порушення:

- п.177.2 ст. 77 ПК України, в результаті чого занижено ПДФО за 2017 року у сумі 165 969,72 грн.;

- п.2 ч.2 ст. 6, п.2 ч.1 ст. 7, ч.8 ст. 9 Закону України №2464), в результаті чого занижено єдиний внесок на загальну суму 91 987,78 грн.;

- п. 16 прим. 1 пп. ХХ ПК України, в результаті чого занижено військовий збір за 2017 р. у сумі 13 830,81 грн.;

- п.п.177.5.1 п.177.5 ст. 177 ПК України щодо несвоєчасної сплати авансових платежів, визначених декларацією від 04 лютого 2015 року № , у сумі 17 710 грн;

- п.157.1 ст. 57 ПК України щодо несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 13 416,85 грн;

- п.п.49.18.1 п.49.18 ст. 49, п.202.1 ст. 202, ст. 203 ПК України щодо неподання податкової декларації з ПДВ за грудень 2017 року.

За результатами перевірки відповідачем 25 травня 2018 року прийнято спірні рішення.

ФОП ОСОБА_1 не погодилася з рішеннями податкового органу, та оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування ППР №6 від 25 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, ППР прийнято органом ДПС правомірно, оскільки позивач допустила прострочення сплати ПДФО (3 дні), сплатила його, авансовий внесок та самостійно визначену нею штрафну санкцію 17 серпня 2015 року, нарахування штрафу 25 травня 2018 року здійснено в межах строку давності, отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Судове рішення в цій частині ФОП ОСОБА_1 не оскаржується.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування ППР від 25 травня 2018 року №6, №6, №6, №6, №6, вимоги від 25 травня 2018 року № Ф42, рішення від 25 травня 2018 року № , суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги в цій частині ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції встановлено, що додатковими угодами з контрагентами за 2016-2017 роки строк позовної давності перервано, отже не відбулося заниження ПДФО, ЄСВ та військового збору внаслідок не включення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст. 16, п.п.164.2.7 п.164.2 ст. 164, ст. 177, п.129.6 ст. 129 ПК України, ст. 257, 261 ЦК України, п.1.24 ст. 1, п.22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо не включення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості, судова колегія виходить з наступного.

Підпунктом 16.1.2 п.16.1 ст. 16 ПК України зазначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до п.177.2 та п.177.3 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (які безпосередньо стосуються отриманого доходу).

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до "а" п.п.14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності є безнадійною заборгованістю.

Згідно п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, фінансова допомога визначена як фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються сума заборгованості платника податку за укладеним ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом II цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу. Фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та зазначає їх у річній податковій декларації (п.п.164.2.7 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п.1 ст. 261 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України).

За правилами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно акта перевірки ФОП ОСОБА_1 зазначено про загальний розмір простроченої кредиторської заборгованості в сумі 922 0540 грн по ФГ "Король", ПП "Аграрія", ПП "Вільна Україна", ТОВ "Овіс-Агро", ТОВ "Україна 2001", АНВП "Візит", ТОВ "Оршівське", КП ВКФ "Вад", СКФ "Вікторія" і ТОВ "Корн Трейд".

По всім вказаним контрагентам ФОП ОСОБА_1 10 червня 2019 року надала суду першої інстанції додаткові угоди за 2016-2017 роки, за якими сторони договорів поставки погодили розмір заборгованості та домовились про її сплату протягом 10 днів з моменту отримання рахунку.

Під час проведення перевірки відповідач вказаних документів чи будь-яких пояснень з даного приводу в позивача не запитував.

Таким чином, заборгованість позивача перед вищевказаними контрагентами ФОП у загальній сумі 922 054 грн. станом на дату перевірки не може вважатися безнадійною, за якою минув строк позовної давності (3 роки), оскільки додатковими угодами за 2016-2017 роки строк позовної давності перервано.

З огляду на викладене, висновок відповідача про заниження ПДФО, єдиного внеску та військового збору внаслідок не включення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості, є необґрунтованим.

Таким чином, ППР від 25 травня 2018 року №6 і №6, а також вимогу про сплату боргу № Ф42 і рішення № є протиправними та підлягають скасуванню, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо вимоги про сплату боргу №Ф42 від 25 травня 2018 року, судова колегія зазначає наступне.

Апелянт зазначає, що, скасовуючи цю вимогу в повному обсязі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що базою нарахування єдиного внеску для ФОП яки перебували на загальній системі оподаткування є чистий оподаткований дохід зазначений в податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. Отже, судом першої інстанції не звернуто увагу, що не включення ФОП ОСОБА_1 до суми оподаткованого доходу простроченої кредиторської заборгованості, призвело до нарахування єдиного внеску лише за 2017 рік, та не впливає на суму єдиного внеску за 2015, 2016 років.

Судова колегія зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у КАС України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження, в даному випадку - щодо визначення суми недоїмки в період з 2015-2016 року.

При цьому, скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу не позбавляє контролюючий орган ДПС права винести нову вимогу з зазначенням у ній суми недоїмки, із врахуванням висновків суду в цій справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що податкова декларація з ПДВ за грудень 2017 року подана ФОП у паперовій формі 19 січня 2018 року разом із супровідним листом від 16 січня 2018 року №1 з підстав того, що дія сертифікатів закінчилася (а. с. 90-95).

Отже, висновок відповідача про неподання податкової декларації за грудень 2017 року не відповідає фактичним обставинам, відтак, ППР №6 від 25 травня 2018 року належить скасувати.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 надала суду першої інстанції належні докази своєчасної сплати ПДВ за грудень 2014 року, тобто позивач вчинила всі залежні від неї дії для своєчасної сплати податку до бюджету і правомірно очікувала зарахування такої суми до бюджету, що позбавило б її від нарахування фінансових санкцій з боку Держави, таким чином, ППР №6 від 25 травня 2018 року належить скасувати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2015 року позивачем подана податкова декларація з ПДВ за грудень 2014 року, в якій задекларовано суму ПДВ 20 971 грн. (а. с. 84-87).

23 січня 2015 року ФОП сплачено 23 000 грн. ПДВ за грудень 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням від 29 січня 2015 року № 20 (а. с. 89). Тобто, податкове зобов`язання сплачене навіть у більшому розмірі, ніж задекларовано, та у строк, визначений п. 203.2 ст. 203 ПК України.

Зазначення в акті перевірки про сплату зобов`язання лише 02 березня 2015 року, тобто з пропуском строку, не підтверджено жодними доказами.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п.1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі Закон №2346) переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Пунктом 1.30 ст. 1 цього Закону України встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.8.1 ст. 8 Закону №2346 банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положеннями п.22.4 ст. 22 Закону України №2346 передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вимоги п.22.4 ст. 22 Закону України №2346 узгоджуються з положеннями п. 129.6 ст. 129 ПК України, згідно з яким за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом № 2346 з вини банку, такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З аналізу викладених норм вбачається, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язано з моментом подання ним до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

При цьому, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку платник податків не несе відповідальність, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

За таких підстав, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування:далі ППР №6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з ПДФО на 165 969,72 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 41 492,43 грн.; ППР №6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з військового збору на 13 830,81 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3 457,70 грн.; ППР №6, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ накладено штраф у розмірі 2 722,97 грн.; ППР №6, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДФО накладено штраф у розмірі 1 771 грн.; ППР №6, яким за неподання податкової декларації з ПДВ накладено штраф у розмірі 170 грн.; вимогу про сплату боргу №Ф42, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску в сумі 91 987,78 грн. та рішення №, яким за донарахування єдиного внеску застосовано штрафні санкції в розмірі 24 438,85 грн. підлягають частковому задоволенню.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, п.2 ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.