Справа № 640/4295/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Київ №640/4295/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолосіївського районного суду міста Києва в особі Голови суду Чередніченко Н.П.
про визнання протиправними дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 ( 01019, м. Київ, а/с 14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Голосіївського районного суду міста Києва в особі Голови суду Чередніченко Н.П. (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, буд. 14 а) про визнання протиправними дій Голосіївського районного суду міста Києва в особі Голови суду Чередніченко Н.П. щодо відмови у наданні адвокату Мельниковій Л.В. копій документів за адвокатським запитом № 22/01 від 25.01.2019.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в рамках надання правової допомоги клієнту, позивач, як адвокат, 25.01.2019 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з адвокатським запитом №22/01 та просила надати копії документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Разом з тим, 07.12.2019 позивачем отримано відповідь на адвокатський запит від 30.01.2019 №01.08/134/2019, в якому зазначено, що особа, в інтересах якої подано адвокатський запит, не була ані стороною, ані учасником судових справ, копії рішень за якими запитані адвокатом, а відтак, остання має право звернутись до суду з клопотанням про отримання копій рішень в порядку Закону України «Про доступ до судових рішень». Вважаючи протиправною відмову Голосіївського районного суду міста Києва у наданні запитуваних позивачем копій судових рішень, остання звернулась за захистом своїх прав та інтересів до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачам строк для надання відзивів та витребувано від останніх докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до компетенції Голосіївського районного суду м. Києва не входить обов`язок надання копій судових рішень адвокатам під час надання ними правової допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки судові рішення можуть бути видані судом лише у тому порядку, який встановлено законом, тобто, для осіб, які брали участь у справі - у порядку ЦПК України, а для осіб, які не брали участь у справі (так само і для їх представників) - у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень».

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що профільний закон - Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надає право адвокату збирати відомості про факти, що можуть бути використані, як докази шляхом надсилання до органів державної влади адвокатських запитів, такі докази адвокат, як учасник справи подає до суду в обґрунтування наявності або відсутності певних фактів/обставин, що мають значення для вирішення справи. Відтак, позивач вважає помилковим висновок відповідача щодо того, що до компетенції Голосіївського районного суду м. Києва не входить обов`язок надання копій судових рішень адвокатам під час надання ними правової допомоги.

Відповідачем надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошено, що адвокат не повинен розтлумачувати Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за своїм бажанням, на власну користь або з особистих мотивів та під приводом надання правової допомоги клієнту звертатись до органу державної влади у тому порядку, що законом не передбачений, залишаючи поза увагою вимоги інших Законів, в тому числі спеціальних.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Голови Голосіївського районного суду м. Києва із адвокатським запитом №22/01, в якому просила:

1. Виготовити та надати наручно, належним чином засвідчену копію з відміткою про набрання законної сили заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2012 №2601/8165/12 за позовом ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

2. Виготовити та надати наручно, належним чином засвідчену копію з відміткою про набрання законної сили заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2012 у справі №2-953/12 за позовом ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

3. У разі необхідності здійснення оплати за виготовлення копії запитуваних документів, повідомити про вартість та реквізити для сплати на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1;

4. Про готовність та можливість отримати запитувані документи повідомити за телефоном НОМЕР_2 .

Вказаний адвокатський запит було отримано відповідачем 25.01.2019.

Листом Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2019 вих. №01.08/134/2019, у відповідь на адвокатський запит, позивача було повідомлено, що вона, як представник особи, яка не брала участь у справі має право отримати запитувані копії судових рішень виключно у тому порядку, який встановлено спеціальним Законом, тобто отримати запитувані судові рішення можливо лише після виконання позивачем вимог статті 9 Закону України «Про доступ до судових рішень». Також позивачеві було роз`яснено положення статті 24 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та зазначено, що у Голосіївського районного суду м. Києва відсутні підстави вважати, що копії запитуваних позивачем рішень у судових справах №2601/8165/12 та 2-953/12 дійсно необхідні для забезпечення реалізації прав і свобод ОСОБА_3 , яка не брала участі у вказаних справах.

Вважаючи протиправною відмову відповідача. У наданні запитуваних позивачем документів відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

За змістом пункту 1 частини першої статті 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема, забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності.

Частиною третьою вказаної статті Закону передбачено, що Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи у відносинах з адвокатами зобов`язані дотримуватися вимог Конституції України та законів України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, практики Європейського суду з прав людини.

За визначенням частини першої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Згідно з частинами другою та третьою статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Як зазначено вище, 22.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Голови Голосіївського районного суду м. Києва із адвокатським запитом №22/01 на який листом Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2019 вих. №01.08/134/2019 позивача було повідомлено про неможливість надати запитувані копії судових рішень, оскільки порядок отримання таких, для осіб, які не є сторонами по справі, регулюється приписами Закону України «Про доступ до судових рішень».

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про доступ до судових рішень», цей Закон визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до приписів ст. 9 вказаного Закону, особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, може звернутися до апарату відповідного суду з письмовою заявою, зокрема, про: надання можливості виготовити копії судового рішення за допомогою власних технічних засобів або виготовлення копії судового рішення апаратом суду.

У заяві особа повинна обґрунтувати, чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Реєстрі, а також чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків.

Заява розглядається відповідальною службовою особою апарату суду невідкладно, а якщо вона потребує додаткового вивчення - протягом трьох робочих днів.

Про результати розгляду заяви службова особа апарату суду вносить запис до відповідного журналу із зазначенням відомостей про особу, яка звернулася із заявою.

Копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною службовою особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати.

За виготовлення копії судового рішення справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за виготовлення копії судового рішення у разі, якщо особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, звертається до апарату відповідного суду з письмовою заявою про виготовлення такої копії згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень" та сплачує судовий збір у розмірі 0,003 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний аркуш копії.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що виходячи з вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» слідує, що до компетенції Голосіївського районного суду міста Києва не входить обов`язок надання копій судових рішень адвокатам під час надання ними правової допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки судові рішення можуть бути видані судом у лише у тому порядку, який встановлено законом, тобто для осіб, які брали участь у справі - у порядку ЦПК України, а для осіб, які не брали участь у справі (а так само для їх представників) - у порядку, встановленому спеціальним законом - Законом України «Про доступ до судових рішень».

Проаналізувавши наведені вище положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також приписи Закону України «Про доступ до судових рішень», суд зазначає, що станом на час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем, законодавством України вже було визначено порядок отримання копій судових рішень особами, які не брали участь у справах та, відповідно, і їх представниками.

Суд наголошує, що саме Законом України «Про доступ до судових рішень» визначено порядок і спосіб отримання особами копій судових рішень, в разі, якщо такі особи не виступали сторонами по справі, при цьому, на переконання суду, положення вказаного Закону підлягають застосуванню як до таких осіб безпосередньо так і до їх представників, у разі звернення останніх за отриманням копій судових рішень.

В контексті наведеного, суд погоджується з доводами відповідача відносно того, що Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає право адвоката під час надання правової допомоги на отримання копій документів від органу державної влади, тоді як спеціальний закон визначає порядок та механізм отримання копій судових рішень у справах, у розгляді яких клієнт адвоката не брав участі.

Відповідно до пункту 4 листа Міністерства юстиції України №758-0-2-08-19 від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Так, на переконання суду, при вирішенні адвокатського запиту позивача, окрім вимог Конституції України, вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (загального нормативно-правового акту), яким визначено правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, також підлягають застосуванню вимоги Закону України «Про доступ до судових рішень», як спеціального нормативно-правового акту, яким врегульовано порядок та механізм виготовлення копій судових рішень за зверненням особи, яка не брала участі у справі, а також реалізація цього права такої особи через свого представника - адвоката.

Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, на переконання суду, Голосіївський районний суд м. Києва, відмовляючи позивачеві у наданні копій запитуваних судових рішень, з посиланням на приписи Закону України "про доступ до судових рішень" діяв в межах повноважень та в порядку, визначеному Конституцією та Законами України.

Суд наголошує, що Законом України «Про доступ до судових рішень» встановлений окремий порядок видачі копій судових рішень особам, які не брали участі у справі, крім того, законодавством України також передбачено сплату судового збору за отримання такими особами опій судових рішень - судовий збір у розмірі 0,003 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний аркуш копії, натомість, позивач не може ухилятись від дотримання процедури отримання особами, які не брали участі у справі копій судових рішень, посилаючись на приписи Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позаяк приписи Закону України «Про доступ до судових рішень» є спеціальними по відношенню до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Водночас, необхідно зазначити, що відповідь на адвокатський запит було надано відповідачем вчасно, в межах строків, встановлених ч. 2 ст. 24 Закону України «про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За викладених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та наявність достатніх підстав для їх задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( 01019, м. Київ, а/с 14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Вєкуа Н.Г.