Справа № 480/4834/19
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2020 р. Справа № 480/4834/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Глазька С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Провозіна О.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Свистуна Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/4834/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 17.07.2019.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона 17.07.2019 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, подавши заяву про призначення пенсії за вислугу років. Однак, 29.07.2019 відповідач відмовив їй у призначенні пенсії з посиланням на п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки норма, на яку послався відповідач, є нечинною, оскільки скасована Конституційним Судом України.
Ухвалою суду від 02.12.2019 було відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
27.01.2020 ухвалою суду призначено судове засідання по даній справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечуючи проти задоволення позовних вимог надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що рішення відповідача є правомірним та ґрунтується на нормах відповідного законодавства України. Щодо посилань позивача на рішення Конституційного суду України, відповідач зазначав, що воно не містить положень щодо порядку його виконання.
Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.04.1994 після навчання у Сумському медичному училищі, розпочала свою трудову кар`єру на посаді акушерки обсерваційного відділення Сумського пологового будинку № АДРЕСА_1 .
01.10.1994 звільнена з посади.
03.10.1994 позивача прийнято на посаду акушерки оглядового кабінету Сумської міської поліклініки №3.
02.01.1995 переведено на посаду медсестри офтальмологічного кабінету.
01.04.1997 позивача переведено на посаду акушерки жіночої консультації.
16.07.2004 звільнено із займаної посади.
Після нетривалого перебування на обліку у Сумському МЦЗ з 26.07.2004 по 02.08.2004, позивач працювала на посаді провідного спеціаліста відділу надходження доходів УПФУ в Ковпаківському районі з 03.08.2004 по 30.05.2005. Після звільнення із вказаної посади, позивач знову перебувала на обліку в Сумському МЦЗ з 07.06.2005 по 24.05.2006.
01.08.2006 позивача прийнято на посаду медичної сестри кабінету функціональної діагностики ТОВ «Сумський регіональний медичний центр безпеки дорожнього руху». 15.09.2008 звільнено із займаної посади по переводу до ДП «Центр медичних технологій», куди 16.09.2008 позивача прийнято на посаду медичної сестри кабінету функціональної діагностики. 14.11.2008 позивача звільнено у зв`язку із переведенням до ТОВ «СЕХ-МЕТ», де 17.11.2008 позивача прийнято на посаду медичної сестри кабінету функціональної діагностики. 31.12.2008 позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із переведенням до ТОВ «Сумський регіональний медичний центр безпеки дорожнього руху», де 01.01.2009 позивача було прийнято на посаду медичної сестри кабінету функціональної діагностики. 11.02.2011 позивача було звільнено у зв`язку із переведенням до ОКЗ Сумський обласний психоневрологічний диспансер, де 14.02.2011 позивача було прийнято на посаду сестри медичного кабінету функціональної діагностики відділення променевої діагностики. 10.06.2013 позивача переведено на 0,5 посади сестри медичної дільничної та 0,5 посади сестри медичної підліткової дільничної диспансерного відділення.
Після перейменування установи 03.11.2016, позивача звільнено з роботи за угодою сторін 26.03.2018.
02.04.2018 позивача було прийнято на посаду сестри медичної виконавців служби охорони праці, пожежної безпеки та надзвичайних ситуацій Роменського промислового майданчика Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» ПАТ «УКРТРАНСГАЗ».
Вказану посаду позивач обіймає до даного часу.
У зв`язку із здобуттям більше 25 років спеціального трудового стажу, позивач у 2018 році зверталася до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, 07 серпня 2018 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням 55-річного віку та необхідного спеціального стажу 30 років. Відповідачем було обраховано спеціальний стаж у розмірі - 24 роки 7 місяців 5 днів.
Після цього, позивач отримала лист від відповідача на заміну попереднього, де позивача повідомляється про приведення матеріалів пенсійної справи до відповідності, зарахування певних періодів роботи до спеціального трудового стажу. Після приведення матеріалів пенсійної справи, спеціальний трудовий стаж позивача складав 29 років.
Втім, пенсію за вислугу років, так і не було призначено, у зв`язку із відсутністю 30 років спеціального трудового стажу і недосягненням 55 років.
Суд, задовольняючи позовні вимоги позивача, своє рішення обґрунтовує наступним.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. «е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.
Відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, прийняв рішення від 19.07.2019 за № 6977 «Про відмову в призначенні пенсії за вислугу років», у якому, як єдину підставу вказав вищевказану норму та додатково зазначив, що право на пенсію позивач матиме після досягнення 55 років за умови звернення до Управління.
Однак, приймаючи вказане рішення, відповідач не врахував рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, яким відповідно до резолютивної його частини визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Окрім того, у другому пункті рішення зазначено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Враховуючи вищевказане рішення Конституційного Суду України, відповідач протиправно послався у оскаржуваному рішенні на норму, яка втратила чинність на момент звернення позивача.
Враховуючи те, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії було те, що позивач не досягла віку 55 років, а також враховуючи те, що позивач має достатній стаж для призначення пенсії, що в судовому засіданні підтвердив представник відповідача, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги, а саме скасувати рішення відповідача від 19.07.2019 за № 6977 та зобов`язати його призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 17.07.2019.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Cкасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.07.2019 за № 6977 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2020 року.

Суддя С.М. Глазько