Справа № 500/1165/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1165/19 пров. № 857/12774/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року (головуючий суддя: Хрущ В.Л., місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складення повного тексту рішення 15.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимог та рішень,

встановив:

ОСОБА_1 , 22.05.2019 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про доповнення предмету позову та збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 14.02.2019; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 15.03.2019; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019; рішення про результати розгляду скарги № 21250/6/99-99-11-05-02-25 від 08.05.2019; рішення про результати розгляду скарги №23915/6/99-99-11-05-02-25 від 24.05.2019; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 04.06.2019.

Обґрунтовує позов тим, що 13.11.2018 відносно нього, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області сформовано податкову вимогу № Ф-2186-53 на суму боргу з єдиного внеску, що станом на 31.10.2018 становила 15811,80 грн. Ця вимога була оскаржена позивачем, та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, яка набрала законної сили, визнана протиправною та скасована. Однак, відповідач, не взяв до уваги таке рішення суду, та на основі тих же правовідносин виніс податкові вимоги № Ф-2186-53 від 14.02.2019 та № Ф-2186-53 від 15.03.2019. Позивач вважає, що оскільки податкова вимога № Ф-2186-53 від 13.11.2018 була за рішенням суду визнана протиправною та скасована, то наступні вимоги із урахуванням збільшення податкового боргу, які винесені податковим органом, - є безпідставні з огляду на те, що вони є похідні від неї за підставою виникнення. Не погоджуючись із такими вимогами, позивач оскаржив їх до Державної фіскальної служби України, однак за результатами розгляду, відповідачем винесено рішення, яким скарги залишено без задоволення. Крім того, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийняті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019 та № від 04.06.2019, згідно з якими на суму недоїмки позивачу було нараховано штрафи у розмірі 982,88 грн та 1042,28 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є Головне Управління ДПС у Тернопільській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 15.03.2019. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є Головне Управління ДПС у Тернопільській області) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є Головне Управління ДПС у Тернопільській області) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 04.06.2019. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального, а тому просить скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що позивач є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування та здійснює адвокатську діяльність. Згідно даних органу доходів і зборів позивач з 29.07.2009 взятий на облік в органах державної податкової служби за № 279/09, з 29.07.2009 взятий на облік як платник страхових внесків за реєстраційним номером 1912П2855. Крім цього, дані ІС «Податковий блок» свідчать про встановлення у позивача ознак незалежної професійної діяльності з 18.03.2013 по 13.02.2019. Отже, на момент виникнення боргу, позивач був особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, а тому враховуючи, вимоги п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року за № 2464-VI, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач, 29.01.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи просив проводити без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування 3 групи та згідно даних ІС «Податковий блок» у позивача встановлено ознаки незалежної професійної діяльності (адвокат) з 18.03.2013.

Позивачем, 12.12.2018 отримано від відповідача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-186-53 від 13.11.2018, згідно якої станом на 31.10.2018 у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на суму 15811,80 грн.

Вказану вимогу позивач оскаржив до Тернопільського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 20.02.2019 у справі № 500/2845/18, відмовлено у задоволені позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 скасовано та ухвалено нове, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області задоволено, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 13.11.2018 визнано протиправною та скасовано.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, 08.01.2019 прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , згідно з яким на вищезазначену суму недоїмки було нараховано штраф у розмірі 982,88 грн.

ОСОБА_1 , 28.03.2019 отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 14.02.2019, згідно з якою станом на 31.10.2018 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становила 18268,98 грн.

Позивачем, 18.04.2019 отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 15.03.2019, згідно з якою станом на 28.02.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску склала 19251,86 грн.

Податкові вимоги № Ф-2186-53 від 14.02.2019 та від 15.03.2019 позивачем оскаржено в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг позивача від 06.04.2019 та від 20.04.2019, контролюючим органом прийнято рішення № 21250/6/99-99-11-05-02-25 від 08.05.2019 та № 23915/6/99-99-11-05-02-25 від 24.05.2019 про залишення цих скарг без задоволення, а оскаржувані вимоги без змін.

Зі змісту цих рішень Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарг, вбачається, що згідно даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті єдиного внеску, на підставі чого і сформовано оскаржувані податкові вимоги.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, 04.06.2019 прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , згідно з яким на вищезазначену суму недоїмки було нараховано штраф у розмірі 1042,28 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 13.11.2018 визнана рішенням суду, яке набрало законної сили, незаконною, то таке рішення має преюдиційний характер та мало бути взято до уваги контролюючим органом як при подальшому винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 14.02.2019 так і при винесенні вимоги від 15.03.2019, оскільки останні прийняті, як похідні від першої вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53. Оскільки, встановлено протиправність нарахованого позивачу податкового боргу щодо сплати єдиного внеску, то, відповідно, і рішення, які винесені контролюючим органом про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019 року та № від 04.06.2019 за раніше виставленими вимогами про сплату боргу (недоїмки) підлягають скасуванню.

Крім цього, оскільки реалізація позивачем права на адміністративне оскарження, наслідком якого було прийняття рішень про результати розгляду скарги № 21250/6/99-99-11-05-02-25 від 08.05.2019 та № 23915/6/99-99-11-05-02-25 від 24.05.2019, не породжує для позивача нових прав чи обов`язків, а лише свідчить про неможливість досудового врегулювання спору, отже не мають самостійного правового наслідку та не впливають на права та обов`язки ОСОБА_1 , а тому судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог про скасування рішень № 21250/6/99-99-11-05-02-25 від 08.05.2019 та № 23915/6/99-99-11-05-02-25 від 24.05.2019 відмовлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивачем не оскаржувалося в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог, отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість рішення суду, лише в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 15.03.2019, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 04.06.2019.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі єдиний внесок) визначено як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом № 2464-VI, розмежовано платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 25 Закону № 2464, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі Інструкція № 449).

Згідно із вимогами Закону № 2464 та Інструкції № 449, на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (далі - Порядок № 422) зазначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Згідно п. п. 3, 4 Порядку № 422 Розділу 1, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Підпунктом 1 п. 1 Розділу 2 Порядку № 422 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в оскаржуваних вимогах про сплату боргу (недоїмки) вказано, що вони винесені відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, саме після встановлення наявності недоїмки - суми заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням позивачем обов`язку щодо самостійного обчислення і сплати внесків в порядку і розмірах, визначених Законом № 2464.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Головним управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області сформовано щодо позивача, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 13.11.2018 року, згідно якої станом 31.10.2018 в останнього, наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на суму 15811,80 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 500/2845/18 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 13.11.2018 визнано протиправною та скасовано. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.05.2019, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 500/2845/18. Тобто, постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Головним управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області складено щодо позивача за аналогічним номером Ф-2186-53, ще дві податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 та 15.03.2019, згідно яких податковий борг позивача збільшений.

Відповідно до п. 4 Розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером, до повного погашення сум боргу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу що обидві оскаржувані вимоги від 14.02.2019 та 15.03.2019, включають суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та суму за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесені під одним і ти же номером, зокрема № Ф-2186-53.

Таким чином, враховуючи те, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 13.11.2018 скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, яка набрала законної сили, то на думку суд апеляційної інстанції, таке судове рішення має преюдиційний характер до спірних правовідносин у розглядуваній справі, та повинно було братись до уваги контролюючим органом при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 14.02.2019, так і при винесенні вимоги від 15.03.2019.

Крім цього, податкова вимога № Ф-2186-53 від 15.03.2019 винесена із урахуванням збільшення податкового боргу відносно вимоги № Ф-2186-53 від 14.02.2019, отже враховуючи те, що вказані вимоги по суті є однією вимогою про сплату боргу (недоїмки) і правові наслідки внаслідок скасування вимоги № Ф-2186-53 від 14.02.2019 будуть відсутні, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що визнанню протиправною та скасуванню підлягає саме вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 15.03.2019, оскільки включає в себе борг, визначений вимогою № Ф-2186-53 від 14.02.2019.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019 та № від 04.06.2019, то суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки під час судового розгляду встановлено протиправність нарахованого позивачу податкового боргу щодо сплати єдиного внеску, то відповідно, і рішення, які прийняті контролюючим органом про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019 та № від 04.06.2019 підлягають скасуванню. Прийняття вимог про сплату боргу (недоїмки) є похідним для прийняття цих рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки правові підстави для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від 14.02.2019 та № Ф-2186-53 від 15.03.2019, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.01.2019, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 04.06.2019 були відсутні. Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2186-53 від № Ф-2186-53 від 15.03.2019, рішення № від 08.01.2019, рішення № від 04.06.2019 підлягають скасуванню.

У відповідності до ст. 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Апеляційна скарга Головного управління ДПС у Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 500/1165/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 20.02.2020.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду