Справа № 130/2552/19
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 лютого 2020 р. Справа № 130/2552/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Драло В.О.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Назаренка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом: ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №7 від 03.10.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком;

- визнати страховий стаж 35 років 5 місяців та визнати ОСОБА_1 таким, що має право на призначення пенсії за віком із розрахунку страхового стажу 35 років 5 місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним подано заяву про призначення пенсії в зв`язку із досягненням пенсійного віку. 25.11.2019 року йому вручено оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу періодів роботи, які зазначені у вкладші до трудової книжки, оскільки вона не оформлена належним чином: запис не чіткий, а печатка, яка засвідчує напис належить малому підприємству «Пола», в той час як вкладку видано Ельнинським ліспромхозом Смоленського управління лісового господарства.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Розгляд справи призначено на 17.02.2020 року.

Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позов.

Відповідачем, 10.02.2020 року подано відзив на позов, в якому останній заперечує щодо доводів позивача та просить відмовити а задоволенні позову. Зазначає, що за нормами ст.26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) із змінами, внесеними Законом України №2148 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: зокрема з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р. не менше 26 років.

Трудовий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 8 місяців і 14 днів і є недостатнім для призначення пенсії.

В зв`язку із порушенням правил заповнення трудової книжки відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.1993 року № 58 Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України періоди трудового стажу вказані у вкладці до трудової книжки відповідачем не зараховано.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до досліджених матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 25.06.2019 року звернувся до Жмеринського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговуання громадян із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням № №7 від 03.10.2019 року відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком в зв`язку із відсутністю 26 років стажу. Відмова мотивована тим, що згідно поданої позивачем трудової книжки та вкладки до неї та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за віком складає 14 років 8 місяців 14 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 , які зазначені у вкладці до трудової книжки НОМЕР_1 у період з 18.01.1980 року по 11.01.2001 року, оскільки трудова книжка оформлена неналежним чином: запис не чіткий, а печатка, яка засвідчує зазначений правочин належить Малому підприємству «Пола», в той час як вкладку видано Ельнинським ліспомхохом Смоленьсокго управління лісового господарства.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується наступним.

Положеннями ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).

Відповідно до Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" №58 встановлено та визначено процедуру заповнення керівником підприємства, установи, організації трудових книжок працівників при звільненні, переведені з одного підприємства на інше або на іншу роботу на тому ж підприємстві, тощо.

Пунктами 1.1, 2.4, 2.5 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; 2.4. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу,

переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

П.3.1 Інструкції визначено, що у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі

сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка.

Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Відповідно до п.3.2, 3.3 про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний

аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша. У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого 1938 року і 1974 року зразків).

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу в зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 18.01.1980 року по 11.01.2001 року, про які містяться записи у вкладиші до трудової книжки, є те, що трудова книжка оформлена неналежним чином: запис не чіткий, а печатка, яка засвідчує зазначений правочин належить Малому підприємству «Пола», в той час як вкладку видано Ельнинським ліспомхохом Смоленьсокго управління лісового господарства.

Разом з тим, в судовому засіданні досліджено оригінал трудової книжки позивача з вкладишем та встановлено, що у лівому верхньому куті першої сторінки трудової книжки зроблено запис: «Выдан вкладыш НОМЕР_1 », зазначений запис читабельний і вказані серія та номер співпадають з серією та номером, вказаними у вкладиші.

Запис завірений печаткою малого підприємства «Пола». З приводу зазначеного, позивач пояснив, що печатка була поставлена підприємством пізніше, оскільки запис не був завірений жодною печаткою, а при зверненні до пенсійного фонду, йому вказали на такий недолік, тому було завірено печаткою підприємства, про роботу на якому міститься останній запис в трудовій книжці.

Крім того, суд звертає увагу, що наведена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року, а вкладиш позивачу НОМЕР_1 виданий 17 листопада 1980 року.

На запитання суду щодо порядку заповнення трудової книжки при видачі вкладишу в 1980 році, відповідач пояснень не надав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Враховуючи наведене позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №7 від 03.10.2019 року підлягає задоволенню.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, виходячи з підстав позову зазначених в позовній заяві та в судовому засіданні позивачем, суд приходить до висновку про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що адміністративний суд не може захистити права позивача обраними ним способами шляхом визнання страхового стажу 35 років 5 місяців та визнання ОСОБА_1 таким, що має право на призначення пенсії за віком із розрахунку страхового стажу 35 років 5 місяців, суд приходить до висновку, що ефективним способом відновлення порушеного права буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2019 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні щодо неправомірності відмови в зарахуванні стажу, записи про який містяться у вкладиші до трудової книжки, з підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1-3 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 97 від 03.10.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.)за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суддею складено та підписано 21.02.2020 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна