Справа № 824/1641/19-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/1641/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області , яка полягає у неповерненні надмірно сплаченого судового збору в розмірі 21545,00 грн;

- зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір в розмірі 21545,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі №824/74/19-а, серед іншого, постановлено повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі в розмірі 21515,00 грн відповідно до квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року. На виконання вказаної постанови, позивач зверталася до Управління Державної казначейської служби у м. Вінниці із заявами на повернення зайво сплаченого судового збору. Однак, позивачу було відмовлено у вчиненні зазначених дій через відсутність оригіналу виконавчого документа (виконавчого листа). Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними та такими, що тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, за невиконання судового рішення.

Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

Управління Державної казначейської служби у м. Вінниці Вінницької області подало до суду відзив на позовну заяву, у якому вказувало, що заперечує проти позовних вимог з огляду те, що виконавчим документом, на підставі якого здійснюється виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №824/74/19-а, є виконавчий лист суду, за відсутності якого не має підстав для повернення позивачу сплаченого судового збору в розмірі 21545,00 грн. Відповідач вказує про безпідставність тверджень позивача про те, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №824/74/19-а є виконавчим документом, оскільки це прямо суперечить статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач вважає, що законодавством чітко зазначено, що така категорія рішень виконується органами Казначейства на підставі виконавчих документів згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. З огляду на наведене, вказував, що ним не вчинялося жодних неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача. Відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Правом подати відповідь на відзив у встановлений судом строк позивач не скористався.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Беручи до уваги зміст наведених норм та відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні за їх участю, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в межах строку, визначеного статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року в адміністративній справі №824/74/19-а, зокрема, повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі в розмірі 21545,00 грн відповідно до квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року.

На виконання зазначеної постанови, 03 листопада 2019 року позивач звернулась до Управління Державної казначейської служби у м. Вінниці Вінницької області із заявою, в якій просила повернути їй на рахунок надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційного скарги у справі №824/74/19-а в розмірі 21545,00 відповідно до квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року.

До заяви позивач додала наступні документи: копія довідки за реквізитами від 16 вересня 2019 року; копія постанови суду від 04 вересня 2019 року; копія квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року.

Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області листом №02.52-10/1722 від 14 листопада 2019 року повідомило позивача про те, що у зв`язку з недотриманням вимог пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України №845 в частині надання оригіналу виконавчого документа (виконавчого листа) для повернення з Державного бюджету України судового збору в розмірі 21545 грн 00 коп., повертає позивачу постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №824/74/19-а.

У зазначеному листі відповідач додатково повідомив позивачу, що повернення документів без виконання не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що спричинили повернення документів.

19 листопада 2019 року представники позивача Бобик Й . Б . та Пославський В.С. звернулися до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою, в якій просили видати у справі №824/74/19-а виконавчий лист на повернення ОСОБА_1 з Державного бюджету України судового збору в розмірі 21545,00 грн.

Листом від 26 листопада 2019 року №824/74/19-а/6015/2019 Чернівецьким окружним адміністративним судом повідомлено представників позивача про те, що з урахуванням положень Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, з метою повернення ОСОБА_4 надмірно сплаченого судового збору в розмірі 21545,00 грн, слід звернутися до органу Державної казначейської служби із заявою про повернення коштів з бюджету, долучивши до неї належним чином завірену копію постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №824/74/19-а та оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету.

За наведених обставин, представник позивача Пославський В.С. звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області із заявою про повернення на рахунок ОСОБА_1 надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційного скарги у справі №824/74/19-а, в розмірі 21545,00 грн відповідно до квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року.

До вказаної заяви було долучено: копію довідки за реквізитами від 16 вересня 2019 року; копію постанови суду від 04 вересня 2019 року; копію квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року; копію листа Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року №824/74/19-а/6015/2019; документ, що підтверджує повноваження адвоката.

Однак, у листі №02.52-10/1923 від 09 грудня 2019 року відповідачем зазначено представнику Пославському В.С. про те, що оскільки в направленому із заявою пакеті документів на повернення з Державного бюджету України судового збору в розмірі 21545 грн 00 коп. відсутній належним чином оформлений оригінал виконавчого документа (виконавчого листа), надання якого передбачено статтею 373 Кодексу адміністративного судочинства України та пунктами 2 та 6 постанови Кабінету Міністрів України №845, управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повертає без виконання постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №824/74/19-а.

За таких обставин ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з обставин справи, спірні відносини виникли між сторонами у зв`язку із неповерненням відповідачем позивачу за його заявою надміру сплаченого судового збору на підставі постанови суду апеляційної інстанції.

Так, згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону №3674-VI повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

На виконання статті 7 Закону №3674-VI Міністерством фінансів України розроблено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року № 1650/24182 (далі - Порядок №787).

Згідно пункту 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до абз. 1 пункту 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Згідно абз. 6 та абз.7 пункту 5 Порядку №787 у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду. Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Таким чином, у разі повернення судом особі надміру сплаченого судового збору така особа звертається до органу Казначейства із заявою про повернення цих коштів з бюджету, додавши при цьому оригінал або належним чином засвідчену копію ухвали суду, яка набрала законної сили, про повернення судового збору, оригінал або копію документа на переказ або паперову копію електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Поряд з цим, варто зазначити і те, що згідно частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки в даному випадку позивач звернувся до органу Казначейства із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору, додавши до неї копію постанови суду апеляційної інстанції про повернення надміру сплаченого судового збору у адміністративній справі, яка набрала законної сили, та копію належного платіжного документа, тобто звернувся до належного органу у відповідності до наведених вище норм, то суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо неповернення позивачу надміру сплаченого судового збору в розмірі 21545,00 грн.

Водночас суд звертає увагу відповідача, що згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції, яка набрала законної сили, підлягає обов`язковому виконанню, в тому числі і в частині повернення позивачу судового збору.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача в обґрунтування своєї позиції про необхідність подання позивачем виконавчого документа на виконання постанови суду апеляційної інстанції, з посиланням при цьому на норми Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок №845), оскільки питання повернення надміру сплаченого судового збору врегульовано нормами Порядку №787, а не зазначеним Порядком №845, згідно пункту 1 якого цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Щодо тверджень відповідача, наданих у відзиві, про необхідність подання саме ухвали про повернення надміру сплаченого судового збору, з посиланням при цьому на норми Закону №3674-VI та Порядку №787, то такі суд оцінює критично, оскільки, як уже зазначалось вище, частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено право суду вирішувати питання щодо судових витрат, зокрема, у постанові суду, що і мало місце в даному випадку при розгляді Сьомим апеляційним адміністративним судом справи №824/74/19-а.

Безпідставним є і посилання відповідача у відзиві на норми статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вказаною передбачені питання звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання, а не питання повернення надміру сплаченого судового збору в адміністративній справі, що є спірним в даному випадку.

Крім цього, щодо доданих відповідачем до відзиву копій судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №826/10887/18, то варто зазначити, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій, прийнятті в інших справах, не є джерелом права та не обов`язкові для врахування судом при вирішенні справи. До того ж, обставини у справі №826/10887/18 є відмінними від обставин цієї справи (зокрема, у справі №826/10887/18 йшлося про судовий збір, який не був помилково чи надміру сплачений, як у даному випадку, а був повернутий позивачу у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог).

З огляду на викладене, перевіряючи оскаржувану бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність її критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що відповідач при розгляді заяви позивача про повернення надміру сплаченого судового збору діяв не на підставі законодавства, яке регулює спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Зазначене дає підстави для висновку про протиправність бездіяльності Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області, яка полягає у неповерненні надміру сплаченого судового збору в розмірі 21545,00 грн, та, як наслідок, про зобов`язання відповідача повернути позивачу надміру сплачений судовий збір в розмірі 21545,00 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову. Натомість відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваної бездіяльності, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно частин першої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно наявної у справі квитанції від 24 грудня 2019 року позивачем за звернення до суду з цим позовом було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат у виді судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області, яка полягає у неповерненні ОСОБА_1 надміру сплаченого судового збору в розмірі 21545,00 грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір в розмірі 21545,00 грн.

Стягнути з Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2020 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області (Вінницька область, м. Вінниця, вул. Замостянська,7, ).

Суддя О.П. Лелюк