Справа № 160/7842/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Справа № 160/7842/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Врони О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ ТРЕЙД" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним дій та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «АМТ ТРЕЙД» (далі ТОВ «АМТ ТРЕЙД», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії посадових осіб Дніпропетровської митниці, які виразились у відмові у задоволенні заяви декларанта про внесення змін до митної декларації №UA110180/2019/410266 шляхом її відкликання;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про коригування митної вартості товару від 27.06.2019 року № UA110000/2019/400051/2.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.10.2019 року.
В подальшому розгляд справи було перенесено на 19.11.2019 року та 10.12.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач зазначає, що додавання декларації здійснення митних формальностей у країні відправлення не є безумовним обов`язком декларанта.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідач 19.11.2019 року подав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволені позову, зазначаючи, що документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару, що мають вплив на його вартість, до митного контролю не надано. Враховуючи дату завантаження товару на борт судна згідно коносаменту 13.04.2019 року та дати банківських платіжних документів 28.05.2019 року та 03.06.2019 року, покупцем не дотримані умови договору щодо строків оплати за товар. Митна вартість країни відправлення не надана до митного оформлення. Рахунок-фактуру не надано до митного оформлення.
22.11.2019 року позивачем надано відповідь на відзив, в обгрунтування якої зазначено, що позивач не погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві, та вказує, що такі доводи не підтверджують правомірності винесеного рішення про коригування митної вартості товарів.
09.12.2019 року представником митниці надані до суду заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначено, що до митного контролю надані відомості щодо технічних характеристик обладнання, проте вказані документи не містять відомостей про їх видавника чи інформації, що може бути ідентифікована з оцінюваною партією товару. У наданих документах відсутні відомості щодо домовленостей між сторонами про відтермінування оплати за товар, як це зазначає позивач у відповіді на відзив. На умовах поставки FOB інформація, зазначена в декларації країни експорту підтверджує відомості про товар у сукупності з іншими документами.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представником позивача надано клопотання про розгляд справи за правилами письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1 ст. 205, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
ТОВ «АМТ Трейд» (ідентифікаційний код 41526485) є суб`єктом зовнішньоекомічної діяльності.
19.06.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «АМТ Трейд» подало до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію (далі - ЕМД) №UA110180/2019/410266 для здійснення митного оформлення товару велосипеди двоколісні дорожні для дорослих.
Зазначений товар ввезений позивачем на митну територію України на підставі інвойсу специфікації №2018-1А від 01.11.2018 р. та комерційних та товаросупровідних документів - інвойсу № BHW2018-1A від 03.04.2019р., коносаменту №968557119 від 13.04.19 р.
Ціна товару та загальна вартість зазначена у додатку (специфікації) від №2018-1А від 01.11.2018 до контракту підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) № 46BHW2018-1A від 03.04.2019 р., платіжними дорученнями №67 та 70.
Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України підприємство надало:
- договір транспортного експедирування №05/02/19 від 05.02.19 про надання послуг з організації міжнародного морського перевезення ( фрахту) з Китаю до України;
- додаткову угоду №1 від 26.06.19 про вартість фрахту контейнерів MRKU4412231,MSKU9416078 за коносаментом 968557119 у сумі 57 442 грн.;
- заявку на доставления вантажу від 08.04.2019 р.;
- коносамент №968557119 від 13.04.19 р.;
- довідка про транспортні витрати №TG004816 від 22.05.19 р.;
- лист компанії-експедитора № TG004514/1 від 26.06.19 про помилку у вартості ТЕП.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, відповідачем встановлено, що у наданих декларантом до митного оформлення основних документах, що підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності та вказані документи не містять повних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, а саме:
- документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару, що мають вплив на його вартість, до митного контролю не надано;
- враховуючи дату завантаження товару на борт судна згідно коносаменту 13.04.2019 року та дати банківських платіжних документів 28.05.2019 року та 03.06.2019 року, покупцем не дотримані умови договору щодо строків оплати за товар;
- митна вартість країни відправлення не надана до митного оформлення;
- рахунок-фактуру не надано до митного оформлення.
Згідно п 6. ст.53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у відповідності вимог п.2-3 ст. 53 МК України, декларанта зобов`язано протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи.
Відповідачу були додатково надані документи на підтвердження заявленої митної вартості товару.
У зв`язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні товару та видано картку відмови №UA110180/2019/410266.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу (МК) України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що частина 2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у Постанові Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 Щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року.
З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Як вже було зазначено судом вище, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за митною декларацією, встановив, що в наданих позивачем документах є розбіжності:
- документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару, що мають вплив на його вартість, до митного контролю не надано;
- враховуючи дату завантаження товару на борт судна згідно коносаменту 13.04.2019 року та дати банківських платіжних документів 28.05.2019 року та 03.06.2019 року, покупцем не дотримані умови договору щодо строків оплати за товар;
- митна вартість країни відправлення не надана до митного оформлення;
- рахунок-фактуру не надано до митного оформлення.
Зауваження, що викладені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
За умовами контракту № BHW/1 від 11.10.2018 року, укладеного між позивачем та іноземною компанією «TIANJIN TEXTILE GROUP IMPORT AND EXPORT INC», продавець продає, а покупець купує товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту.
Згідно п. 3 поставка здійснюється згідно правил Інкотермс-2010, конкретні умови поставки партії товару зазначаються в специфікації до цього контракту.
Пунктом 3.2 контракту встановлено, що поставка здійснюється морським транспортом 20 або 40 фунтовим контейнером.
Відповідно до п. 4.1 контракту ціна на товар визначається покупцем і продавцем шляхом переговорів і вказується в специфікаціях до контракту. Загальна сума контракту 4500000 дол. США.
Стосовно твердження митниці, що ТОВ «АМТ ТРЕЙД» до митного контролю та оформлення заявлено партію товару ЕМД від 19.06.2019 року №UA110180/2019/410266, імпортовану за угодою з виробником (код 4104) від 11.10.20.2018 року №BHW/1 з TIANJIN TEXTILE GROUP IMPORT AND EXPORT INC, Китай. Торгівельна марка - SPARК. Відповідно до п.2.2 контракту від 11.10.2018 року №BHW/1, якість товару має відповідати міжнароднім стандартам, технічним умовам, заводу-виробника. При цьому, документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару, що мають вплив на його вартість, до митного контролю, на думку митниці не надано, суд зазначає наступне.
Зазначене зауваження митниці, як підстава для витребування додаткових документів, що стосуються митної вартості, не може вважатись обгрунтованим, оскільки протирічить положень статті 53 МК України. Документи, що підтверджуюсь якість товару, не зазначені у переліку документів, та надаються для підтвердження митної вартості. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У ході декларування товару до митниці було надано технічний опис товару, у якому зазначені всі основні технічні характеристики товару, його розпізнавальні особливості, які дозволяють ідентифікувати задекларований товар, що підтверджується відомостями у графі 31 митної декларації.
Пунктом 2.2. договору передбачена загальна вимога якості товару, який має відповідати міжнародним стандартам, технічним умовам заводу-виробника. Зазначений пункт не передбачає і не вимагає від постачальника у обов`язковому порядку надавати спеціальні документи, що підтверджують якість товару.
До митного оформлення надані наступні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ, що підтверджують ціну товару, яка на момент декларування фактично сплачена за товар:
- декларація митної вартості товару з розрахунком складових митної вартості;
- контракт №BHW/1 від 11.10.18 р.;
- платіжні доручення в іноземній валюті № 67 від 28.05.19 на суму 18 620,50 дол.США та № 70 від 03.06.19 на суму 23 668 дол.США, які підтверджують факт сплати валютних коштів за товар, поставлений за Специфікацією № 2018-1А від 01.11.18;
- інвойс № BHW2018-1A від 03.04.19 на партію товару за зазначеною специфікацією на суму 42 288,50 дол.США.
Верховний Суд, з приводу ненадання документів про якість товару для підтвердження митної вартості у постанові від 16.11.2019 року по справі №813/1012/17 висловив наступний правовий висновок, відповідно до якого виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у ст. 53 МК України і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів, тобто позиція митниці в частині витребування документів, що підтверджують якість задекларованих товарів прямо протирічить даному висновку Верховного суду.
Надані підприємством митниці документи мають числові значення, які дозволяють здійснити перевірку розрахунку митної вартості, здійсненого декларантом, не мають розбіжностей, явних ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, тому така підстава, зазначена митницею в спірному рішенні є необґрунтованою та носить формальний характер.
Крім того, документи про якість товарів не впливають на визначення числових значень складових митної вартості товарів в даному випадку.
Стосовно твердження митниці, що враховуючи дату завантаження товару на борт судна згідно коносаменту 13.04.2019 року та дати банківських платіжних документів 28.05.2019 року та 03.06.2019 року, покупцем не дотримані умови договору щодо строків оплати за товар, суд зазначає наступне.
По домовленості між сторонами зазначеного зовнішньоекономічного контракту, TOB «AMT ТРЕЙД» було здійснено оплату з незначним відтермінуванням 28.05.2019р. та 03.06.2019р., що не протирічить діючому законодавству України.
Застосування передбачених розділом 8 контракту санкцій та рекламації за порушення умов контакту, наприклад, за несвоєчасну поставку, неточні відомості у товаросупровідних документах є правом сторін контракту, а не обов`язком.
В даному випадку, продавцем до TOB «АМТ ТРЕЙД», у встановленому законодавством та умовами контракту порядку, не висувалось жодних претензій щодо умов оплати, тобто TOB «AMT Трейд» не сплачувалось на користь покупця будь-яких коштів в рахунок оплати неустойки або рекламації, пов`язаних з невиконанням умов контракту, а оскільки такі витрати відсутні і про це письмово повідомлявся відповідач позивачем під час здійснення митного контролю, то заявлений рівень вартості обчислюється як ціна, що фактично сплачена за товар.
Верховний Суд під час розгляду справ щодо законності рішень про коригування митної вартості сформував наступний правовий висновок, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови і безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.04.2018 № 804/4680/16.
Уявлення митного органу щодо проміжку часу для внесення передоплати може не збігатися з домовленостями господарюючих суб`єктів, а питання оплати вирішуються сторонами на вільній основі, з урахуванням власних ризиків та можливостей.
Правова позиція Верховного суду, викладена в постанові по справі № 815/4132/17 від 20.03.2018р.
Не має будь яких підстав вважати, що дати здійснення оплати за товар впливають на ідентифікацію товару і визначення його митної вартості.
Правова позиція Верховного суду, викладена в постанові по справі № 804/911/14 від 19.11.2019р.
Таким чином, навіть наявність суперечностей у відомостях про умови оплати товару, не повинні братись органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, тобто така підстава митниці для коригування митної вартості задекларованих товарів є необґрунтованою та носить формальний характер.
Стосовно твердження митниці, що митна вартість країни відправлення не надана до митного оформлення, суд зазначає наступне.
Відповідно до Інкотермс-2010 FOB (Free On Board, або Франко борт (назва порту відвантаження) (Офіційні правила Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, видання МТП № 560, в редакції з 01 січня 2011) це термін, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. З цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей спосіб може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.
Ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 19.03.2019 року у справі №810/4116/17.
Таким чином, додавання декларації країни відправлення в процесі декларування не є безумовним обов`язком декларанта.
Крім того у повідомленні не наведені обґрунтування вимоги щодо надання такої декларації і які саме розбіжності у документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.
За результатами розгляду транспортних документів встановлено наступ не.
Компанія експедитор ТГЛ Україна надає транспортно-експедиційні послуги за плату та рахунок клієнта. Відповідно до заявки №1 партія велосипедів переміщується із порту Ксінганг (Китай) де порту Южний у двух 40-футових контейнерах. Безпосереднє морське перевезення здійснене морською лінією SIMON.
В ході додаткової перевірки наданих до митного оформлення документів TOB «АМТ ТРЕЙД» встановлено що при підготовці та узгодженні заявки №1 від 08.04.2019 року була допущена помилка визначенні загальної суми витрат на перевезення зазначеного товару, а саме у заявці зазначена вартість витрат щодо перевезення одного контейнера на суму 28 721,00 грн., і не враховано, що до перевезень заявлено два контейнери, тобто загальна вартість витрат на перевезення двох контейнерів складає 57 442,00 грн. ( 28 721*2=57 442). Зазначена помилка у заявці потягнула за собою помилку і у довідці про транспортні витрати №ТG004514 від 22.05.19 р., у якій зазначена вартість транспортно-експедиційних послуг одного контейнера.
Для виправлення цієї помилки сторонами договору ТЕО № 05/02/19 05 лютого 2019 року укладена додаткова угода № 1 до нього, згідно якої помилка у вартості транспортних витрат виправлена на 57 442 грн. Крім того, ТОВ «ТГЛ Україна» надано лист про внесення змін у довідку про транспортно-експедиційні витрати №TG004514 і викладено довідки у новій редакції.
Про виявлену помилку підприємство повідомило митницю 27.06.2019 року листом № 295, а листом № 296 від 27.06.2019р., декларантом на адресу відповідача було направлено заяву про внесення змін до наданої митної декларації шляхом відкликання та надано зазначені документи, що підтверджували помилку та фактичні витрати на транспортування.
Як вбачається зі спірного рішення, митниця протиправно, в порушення положень статтей 8, 269 Митного кодексу України, пунктів 33, 34, частин 3, 4 пункту 36 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінети Міністрів України від 21.05.2012 № 450, відмовила підприємству у внесенні змін у подану митну декларацію шляхом її відзиву, чим фактично позбавила декларанта права та можливості виправити зазначені вище розбіжності стосовно вартості витрат на транспортування товарів, хоча вони фактично були усунуті в процесі митного контролю і на момент винесення спірного рішення ніяких розбіжностей щодо вартості перевезення та її оплати не існувало.
У відповідності до п.14 Висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2 якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України № 250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Суд вважає що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Суд не піддає сумніву право органу доходів і зборів контролювати митну вартість, заявлену декларантом, але такий контроль повинен здійснюватися в межах повноважень, наданих діючим законодавством. При цьому враховується, що статтею 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таким, що ставить під сумнів право податкових адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог ст. 57 Митного кодексу України митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
Суд зазначає, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11.09.2012 р., а також в постанові від 31.03.2015 р. в справі № 21-53а15, відповідно до якого митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
На підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, орган доходів і зборів мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребування додаткових документів.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару за ціною договору.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Відповідачем не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 Митною кодексу України.
Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу, не спростовані відповідачем.
Стосовно вимоги позивача про визнання протиправними дії посадових осіб Дніпропетровської митниці, які виразились у відмові у задоволенні заяви декларанта про внесення змін до митної декларації №UA110180/2019/410266 шляхом її відкликання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 269 Митного кодексу України відповідно до положень цієї статті за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.
Згідно з ч. 2 ст. 269 Митного кодексу України внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.
Судом встановлено, що за результатом перевірки, поданої позивачем митної декларації №UA110180/2019/410266, відповідачем було винесено оскаржуване рішення від 27.06.2019 року № UA110000/2019/400051/2.
Заява про відкликання заявленої митної декларації подана позивачем 27.06.2019 року, тобто одночасно з винесенням відповідачем рішення від 27.06.2019 року №UA110000/2019/400051/2.
Таким чином, відповідачем за результатами перевірки відомостей, зазначених у електронній митній декларації №UA110180/2019/410266, було винесено рішення від 27.06.2019 року №UA110000/2019/400051/2, яке є предметом розгляду у цій справі та яке визнано судом протиправним та скасоване.
Відтак, в даному випадку належним способом правового захисту є визнання протиправним та скасування рішення, винесеного за результатами перевірки декларації митної вартості, з огляду на що позовна вимога про визнання протиправними дії посадових осіб Дніпропетровської митниці, які виразились у відмові у задоволенні заяви декларанта про внесення змін до митної декларації №UA110180/2019/410266 шляхом її відкликання, не підлягає задоволенню.
Порушене право позивача в даному випадку підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 27.06.2019 року №UA110000/2019/400051/2 про визначення митної вартості товарів.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню, а рішення від 27.06.2019 року № UA110000/2019/400051/2 про коригування митної вартості товарів є таким, що прийнято за відсутності правових підстав для його прийняття, а тому підлягає скасуванню судом.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України відповідно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3842,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 2962 від 08.08.2019 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись, ст.ст. 139, 205, 241 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про коригування митної вартості товару від 27.06.2019 року № UA110000/2019/400051/2.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона