Справа № 560/3294/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/3294/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

20 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, період проходження строкової військової служби з 19.10.1979 по 31.10.1981.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, згідно із пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 адміністративний позов задовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 15.05.2019 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 19.09.2019 №Б-1056-0-02.26-04 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років становить 33 роки 1 місяць 3 дні, при необхідних 35 роках, внаслідок чого відсутні підстави для призначення грошової допомоги. Також зазначено, що до спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, підлягають зарахуванню лише періоди роботи, загальною тривалістю 33 роки 1 місяць 3 дні. Період проходження строкової військової служби, в тому числі на посаді санінструктора (з 01.11.1979 по 29.10.1981), відповідачем не зараховано, оскільки в архівній довідці від 22.04.2019 №5/62245, виданій Федеральною державною казенною установою "Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" не зазначена назва медичного закладу.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у позивача наявний спеціальний стаж, як працівника охорони здоров`я - 33 роки 1 місяць 3 дні. Йому зараховано до спеціального стажу період роботи в сфері охорони здоров`я: з 12.04.1979 по 18.10.1979, з 23.07.1986 по 01.08.1988, з 02.08.1988 по 04.08.1989, з 28.11.1989 по 10.06.2019.

Дійсну строкову службу відповідачем до спеціального стажу позивача не зараховано.

Відповідно до записів трудової книжки, позивач з 19.10.1979 по 31.10.1981 проходив службу в рядах Радянської Армії.

За даними трудової книжки ОСОБА_1 , його було призначено на посаду завідуючого фельдшерсько - акушерським пунктом с. Лісогірка, згідно з наказом №93 від 12.04.1979. Відтак, відповідно до наказу №290 від 15.10.1979 позивача звільнено з цієї посади у зв`язку з призовом на військову службу.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді завідуючого фельдшерсько - акушерським пунктом с. Лісогірка, тобто на посаді, яка відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 «Про пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, і звільнений з даної посади саме у зв`язку з призовом на військову службу, на переконання суду відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні періоду проходження позивачем строкової військової служби до стажу роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років і такий стаж підлягає зарахуванню.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що посилання відповідача, як на підставу відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про те, що в архівній довідці від 22.04.2019 року №5/62245, виданій Федеральною державною казенною установою «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» не зазначена назва медичного закладу, є безпідставними, оскільки назва військової частини, у якій позивач проходив строкову військову службу, в тому числі на посаді санінструктора, визначена у листі № 54 від 20.09.1981 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 до ректора Чернівецького медичного інституту про направлення позивача з військової частини польова пошта 53155, згідно протоколу №12 від 24.09.1981, на навчання до Чернівецького медичного інституту.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, у відповідності до розрахунку стажу відповідача перебував на службі в Збройних Силах 2 роки, 0 місяців, 12 днів, а зарахований відповідачем стаж працівника охорони здоров`я становить 33 роки, 01 місяць, 03 дня, суд дійшов висновку про наявність у позивача достатнього стажу для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, згідно із пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: (2 роки 0 місяців 12 днів + 33 роки 01 місяць 03 дня) = 35 років 01 місяць 15 днів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 "Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати".

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.4, 5 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

В свою чергу, зі змісту пункту 2 Переліку від 04.11.1993 №909, вбачається, що робота на посаді лікаря та середнього медичного персоналу (незалежно від найменувань посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрів дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що необхідною умовою задля отримання десяти місячних пенсій, позивач мала відповідати таким вимогам: досягнення пенсійного віку; працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на момент досягнення пенсійного віку; страховий стаж 35 років на таких посадах.

Разом з тим, згідно зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позовні вимоги полягають в зарахуванні до спеціального стажу (страхового стажу) період проходження строкової військової служби з 19.10.1979 по 31.10.1981.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Згідно з п. "в" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, всього періоду проходження строкової військової служби незалежно від посад в період такої служби. Єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періоду проходження строкової військової служби ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає роботу за професією або зайняття посади, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на момент призову на військову службу.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, 12.04.1979 ОСОБА_2 зарахований завідуючого фельдшерсько - акушерським пунктом с. Лісогірка. 18.10.1979 звільнений з займаної посади в зв`язку з призовом до лав Радянської Армії (відповідно до наказу №290 від 15.10.1979 позивача звільнено з цієї посади у зв`язку з призовом на військову службу).

Згідно з матеріалами справи (архівної довідки, трудової книжки), позивач проходив військову службу з 19.10.1979 по 31.10.1981 в рядах Радянської Армії.

При цьому відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № Б-1056-0-02.26-04 від 19.09.2019 період роботи на посаді завідуючого фельдшерсько - акушерським пунктом с. Лісогірка з 12.04.1979 по 18.10.1979 зараховано відповідачем до спеціального стажу роботи позивача.

Таким чином, сам факт того, що позивач безпосередньо перед призовом на військову службу працював на посаді, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах, є достатньою підставою для зарахування періоду військової служби до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що період проходження позивачем строкової військової служби з 19.10.1979 по 31.10.1981 підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо доводів про неналежність довідки від 22.04.2019 №5/62245, колегія суддів зазначає, що вона підтверджує обставини зазначені в трудовій книжці, а тому підстав сумніватись у її належності у суду немає.

Отже, оскільки з врахуванням вказаного вище періоду роботи спеціальний стаж роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, становить 35 років 01 місяць 15 днів, він набув право на виплату допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.

На підставі вище зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольнивши позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.