Справа № 200/1241/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 р. Справа№200/1241/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

30 січня 2020 року ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Дружби, буд. 22, м. Торецьк, Донецька область, 85200, ) про:

- визнання дій Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області стосовно незаліку стажу ОСОБА_1 та зменшення розміру його пенсії за віком неправомірними;

- скасування рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 501 від 26 липня 2019 року про незалік стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при перерахунку пенсії не зарахував до пільгового стажу періоди роботи з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року у ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» та з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року у ТОВ «Укргєосервіс», так як роботодавцями на момент призначення позивачу пенсії не були сплачені страхові внески, і з 01 червня 2019 року зменшив розмір пенсії зменшив до 1506,73 гривень, що зазначено у рішенні Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 501 від 26 липня 2019 року.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його конституційні права.

Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду було надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, щона момент призначення пенсії відсутні законні підстави для зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року, у зв`язку з несплатою ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» страхових внесків за ці періоди.

За таких обставин відповідачем було винесено рішення № 501 від 26 липня 2019 року про незалік стажу позивачу.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Калінінським РВ УМВС України у м. Горлівці23квітня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 19 червня 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

26 липня 2019 року відповідачем прийнято рішення про не зарахування періодів роботи до страхового та пільгового стажувідповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року, є несплата ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» та ТОВ «Укргєосервіс» страхових внесків за зазначені періоди. Таким чином, розмір пенсії позивача з 01 червня 2019 року складає 1506,73 гривень.

Також відповідач зазначає, що дані періоди буде зараховано до страхового стажу після сплати страхових внесків згідно з пунктом 4.3 Постанови від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до статті 58 Закону № 1058-XV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 114 Закону № 1058-XV гарантована пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону № 1058-XV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято без дотримання принципів, визначених статтею 2 КАС України, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні або перерахунку пенсії позивачу періодів його роботи. Відтак, управлінням безпідставно не зараховано періоди роботи з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року у ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» та з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року у ТОВ «Укргєосервіс» до страхового стажу позивача.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постановах від 09 вересня 2019 року у справі №242/5448/16-а та від 31 жовтня 2019 року у справі № 235/7373/16.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про скасування рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 501 від 26 липня 2019 року про незалік стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій управління стосовно незаліку відповідного стажу та зменшенню розміру пенсії позивача, суд зазначає, що вказані вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що дії самі по собі не створюють певних правових наслідків, внаслідок чого у цій частині має місце неправильно обраний спосіб судового захисту. Адже, правові наслідки створює саме рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 501 від 26 липня 2019 року, яке є правовим актом індивідуальної дії, правомірно заявлена позивачем у складі позовних вимог та визнане судом таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції № 81 від 25 січня 2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки визнання неправомірними дій щодо прийняття рішення та скасування рішення по суті є однією немайновою вимогою, суд дійшов висновку, що присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Дружби, буд. 22, м. Торецьк, Донецька область, 85200, ) про оскарження дій та скасування рішення № 501 від 26 липня 2019 року про незалік стажу- задовольнити частково.

Скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 501 від 26 липня 2019 року про незалік стажу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20 лютого 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна