Справа № 340/2964/19
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Кропивницький Справа №340/2964/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки).

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-97734-53 У від 09.11.2018 р. на суму 15 819,54 грн. та №Ф-97734-53 У від 14.05.2019 р. на суму 5 211,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.01.1994 р. був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, але з моменту державної реєстрації не займався підприємницькою діяльністю та подавав звітність з відмітками про відсутність доходу до кінця 1995 року. Позивач вказує, що в кінці 1995 року звернувся із заявою про закриття підприємництва до співробітника Знам`янської податкової інспекції та здав обліковий журнал доходів і витрат та документ - Свідоцтво про реєстрацію підприємцем для здійснення відмітки про припинення підприємницької діяльності, та оскільки він не проводив підприємницької діяльності, його повідомили, що цього достатньо і податковий орган здійснить припинення його реєстрації. Позивач зауважує, що з 01.12.1995 року по 06 липня 2005 року безперервно працював на різних посадах державних підприємств, а з 07 липня 2005 року до цього часу працює у Виробничому підрозділі служби електропостачання «Знам`янська дистанція електропостачання» регіональної філії «Одеська залізниця АТ «Українська залізниця», яке сплачує за нього суми єдиного соціального внеску. Позивач стверджує, що у зв`язку з відрахуваннями із заробітної плати, 15.11.2019 р. йому стало відомо про існування оскаржуваних постанов. Як зазначив позивач, 15.11.2019 р. він звернувся до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності фізичною-особою-підприємцем, до цього часу запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно нього внесено не було і лише 15.11.2019 р. здійснено запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію підприємцем та про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Позивач зауважує, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення підприємницької діяльності. Позивач вважає, що в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у періоді, за який винесена спірні вимоги, нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, що, на його думку, виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.48-50). Представник відповідача вказує, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не в повній мірі завершено процедуру припинення, тому контролюючим органом, у зв`язку з несплатою ЄСВ, винесено оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки). Також представник відповідача зазначає, що фізичні особи-підприємці, у тому числі й ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці, сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 р. задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, вжито заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф-97734-53 У від 09.11.2018 р. про сплату боргу (недоїмки) та зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДФС у кіровоградській області №Ф-97734-53 У від 14 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) (а.с.41-42).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.1).

27.12.2019 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.59).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.01.1994 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис внесено лише 15.11.2019 р. (а.с.62-63). Окрім того, 15.11.2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено також запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с.62-63).

В обліковій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_2 відображена недоїмка станом на 31.10.2019 р. у розмірі 26 539,26 грн. (а.с.55-56).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів начальником Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 р. №Ф-97734-53 У на суму 15 819,54 грн. (а.с.15, 53) та від 14.05.2019 р. №Ф-97734-53 У на суму 5 211,36 грн. (а.с.19, 54).

Окрім того, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01.12.1995 р. є найманим працівником за трудовими договорами. У тому числі з 07.07.2005 р. і на даний час працює у Виробничому підрозділі служби електропостачання «Знам`янська дистанція електропостачання» регіональної філії «Одеська залізниця АТ «Українська залізниця» (а.с.22-23).

Зі змісту Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що за період з 2011 року по жовтень 2019 року за ОСОБА_1 сплачувався єдиний соціальний внесок (а.с.27-28).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом - Закон №2464).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Окрім того, пунктом 4 частини статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску визначено фізичних осіб-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз.1 п.1, п.3 ч.1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464 не врегульовано.

Суд враховує, що необхідними умовами для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому задля досягнення зазначеної мети законодавчо встановлений обов`язок зі сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) сформовано правовий висновок відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Верховний Суд зазначив, що інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 07.07.2005 р. по 31.10.2019 р. перебував у трудових відносинах із Відокремленим структурним підрозділом «Знам`янська дистанція електропостачання одеської залізниці» регіональної філії «Одеська залізниця АТ «Українська залізниця», яке й сплачувало за нього єдиний соціальний внесок за вказаний період (а.с.21, 22-23, 24-28).

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про підприємництво» від 07.02.1991 р. №698-ХІІ, чинного на час проведення реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем, у відповідній редакції, державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться у виконавчому комітеті міської, районної в місті Ради народних депутатів або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб`єкта, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Згідно з ч.4 ст.8 Закону України «Про підприємництво» від 07.02.1991 р. №698-ХІІ, чинного на час проведення реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем, у відповідній редакції, державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснюється (при наявності всіх документів) за заявочним принципом протягом не більше п`яти робочих днів. Орган, який здійснює реєстрацію, зобов`язаний протягом цього терміну видати посвідчення про реєстрацію і в десятиденний термін подати відомості до відповідної податкової інспекції та органу державної статистики.

З 01.07.2004 р. набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. №755-IV (далі за текстом - Закон №755).

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №755, у редакції чинній на час набрання чинності цим Законом, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 17 Закону №755, у редакції чинній на час набрання чинності цим Законом, встановлювалося, що відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

Відповідно до п.п.2 - 4, 7 розділу ІI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 р. №2390-VI (далі за текстом - Закон №2390), який набрав чинності 03.03.2011 р., процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру.

Згідно з п.8 розділу ІI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390 після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Оскільки до 15.11.2019 р. у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були відсутні відомості про реєстрацію ОСОБА_1 , то відповідно до приписів Закону №755, в редакції Закону №2390, свідоцтво про його державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем вважається недійсним, а позивач - таким, що не має статусу фізичної особи-підприємця.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-97734-53 У від 09.11.2018 р., та №Ф-97734-53 У від 14.05.2019 р. прийняті відповідачем не на підставі законів України та є не обґрунтованими, оскільки не враховано усіх обставин, які мали значення для їх винесення, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. (а.с.2), а тому суд стягує на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Олександрійського управління Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 09 листопада 2018 року №Ф-97734-53 У про сплату боргу (недоїмки) на суму 15 819,54 грн.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Олександрійського управління Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 14 травня 2019 року №Ф-97734-53 У про сплату боргу (недоїмки) на суму 5 211,36 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області (, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду - 13 лютого 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт