Справа № 520/281/20
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 лютого 2020 р. № 520/281/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Чугуївського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вул. Леонова, буд. 4-а, секція "а",м. Чугуїв,Харківська область,63503, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати протиправною відмову, оформлену повідомленням від 18.11.2019 року № 164/Б-1 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (Чугуївський відділ обслуговування громадян (сервісний центр))

-зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області Чугуївський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) повторно вирішити по суті звернення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) з приводу перерахунку пенсії від 15.11.2019 року.

В обґрунтування позову зазначив, що на звернення із заявою про перерахунок пенсії, позивач отримала відмову відповідача, яку вважає протиправною.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог позивача заперечує з тих підстав, що управління не може прийняти до уваги документи для перерахунку пенсії видані на тимчасовоокупованій території, оскільки довідка подана позивачем видана Ворошиловградським об`єднаним авіазагоном в м. Луганськ, який відповідно до чинного законодавства України є тимчасовоокупованою територією, на якіцй органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207 будь-який документ, виданий органами або особами створеними, обраними чи призначеними на тимчасово окупованій території у порядку не передбаченому Законом є недійсними і не створюють правових наслідків.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника. Вищезазначений вид пенсійного забезпечення мені був призначений відповідачем після смерті батька позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою перерахунку пенсії позивач отримав документи, які підтверджують факт отримання його батьком доходу.

Такі документи було надано позивачу архівом м.Луганськ Луганської області, зокрема:

- Архівна довідка від 30.10.2019, року №. 03-28/9556, яка видана на ім`я ОСОБА_1 ;

- Архівна довідка від 30.10.20i9 року № 03.28/9554-9555, яка видана на ім`я ОСОБА_1 ; '

- Лицевий рахунок нарахування заробітної плати, виданий на ім я ОСОБА_2

В листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії по втраті годувальника. Між тим, у перерахунку пенсії позивачу відповідачем було відмовлено.

В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та /або особами, передбаченими частиною і третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і, свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним і не створює правових наслідків, тому відповідач не може прийняти до розгляду документи, видані органами , які знаходяться на тимчасово окупованій території для перерахунку пенсії по втраті годувальника.

Так з матеріалів справи судом встановлено, що позивач подав до відповідача архівну довідку про розмір заробітку батька, яку видано архівним управлінням адміністрації міста Луганська органів окупаційної влади.

Оцінюючи фактичні дані, викладені в зазначеній довідці, суд зазначає, що з вказаної довідки вбачається, що дані наведені у зазначеній довідці зазначені відповідно до особових рахунків нарахування заробітної плати працівникам Ворошиловградського об`єднаного авіазагону.

Копії зазначених особових рахунків було надано відповідачем разом з довідкою.

Як вбачається з вказаних копій особових рахунків, їх було заповнено роботодавцем за часів роботи батька позивача, тобто за часів функціонування органів СРСР.

Документи, складені за часів СРСР не є документами, що видані особами окупаційної влади, а відтак не підпадають під дію Закону України «Про забезпечення прав і, свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», та не можуть вважатися недійсними.

Дані з особового рахунку щодо посад та наказів, якими змінювався статус та посада батька позивача співпадають з аналогічними даними, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_2 .

Як вбачається з архівної довідки, зазначені там дані щодо заробітку є систематизованими даними з особового рахунку ОСОБА_2 , та відповідають даним такого рахунку.

При цьому саме особовим рахунком та трудовою книжкою підтверджуються дані щодо заробітку ОСОБА_2 у вказані періоди.

Особовий рахунок та трудова книжка ОСОБА_2 не є документами, що видані органами окупаційної влади.

Стосовно довідки про перейменування Ворошиловградського об`єднаного авіазагону, вказані дані підтверджуються нормативно-правовими актами УРСР та України.

Крім того, оцінюючи зазначені сторонами докази суд зазначає наступне.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У практиці Міжнародного суду ООН, стосовно окупованих територій, сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 р. ЄСПЛ констатував, що Суд вважає, що це питання члід розглядати в контексті загального підходу до здійснення екстерриторіальної юрисдикції в невизнаних утвореннях. В цьому контексті Суд приймає до уваги особливий характер Конвенції як інструмента європейського суспільного порядку для захисту окремих осіб та реалізації його задач, передбаченого в статті 19 Конвенції, «забезпечити дотримання зобовязань, прийнятих на себе Високими Домовляющимися Сторонами». Суд підкрекслив необхідність уникнення вакуума в системі захисту прав людини, а, отже, важливість забезпечення того, щоб передбачені Конвенцією права були захищені на всій території всіх Домовляющихся Сторін, навіть на територіях, що фактично знаходяться під контролем іншої Сторони, наприклад через підпорядковану місцеву адміністрацію (см. Cyprus v. Turkey, § 78)..

Суд також зазначив, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих «de facto» органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

Аналогічний підхід закріплено в Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» № 5207-VI від 06.09.2012 р.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України) .

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийнятті рішення.

У справі, що розглядається відповідач не довів правомірності вчинених дій та винесеного рішення. В той же час позивачем було надано достатньо обґрунтувань та доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач у позові.

Таким чином суд дійшов висновку, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду щодо можливості врахування пенсійним органом документів, поданих позивачем, а саме архівних довідок та особового рахунку.

Розподіл судових витрат належить провести відповідно до вимог ст.139.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_2 ) до Чугуївського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вул. Леонова, буд. 4-а, секція "а",м. Чугуїв,Харківська область,63503, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову, оформлену повідомленням від 18.11.2019 року № 164/Б-1 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (Чугуївський відділ обслуговування громадян (сервісний центр))

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області Чугуївський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) повторно вирішити по суті звернення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) з приводу перерахунку пенсії від 15.11.2019 року з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під. 2 пов. ) до Державного бюджету України (Рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.