Справа № 520/11708/19
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 лютого 2020 р. справа № 520/11708/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Поволяєвій К.В.,

за участі:

представника позивача - Тимошенко Д.В.,

представників відповідачів - не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 26, ) та Харківського прикордонного загону (61045, м.Харків, вул. Клочківська, 228, а/с 3326, ) про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної прикордонної служби України та Харківського прикордонного загону, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії службових осіб Державної прикордонної служби України, Харківського прикордонного Загону щодо дозволу 03.10.2019 року на виїзд малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі ОСОБА_3 за кордон без дозволу батька - ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 10.07.2019 року надав свою згоду, яку нотаріально засвідчив, на тимчасовий виїзд до Російської Федерації і у зворотньому напрямку свого сина - ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 12.09.2014 року), на відпочинок у період з 10.07.2019 року по 10.07.2020 року включно у супроводі матері - ОСОБА_3 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в Україні АДРЕСА_3 . яка має повноваження на час перебування за кордоном їх спільного сина вирішувати усі питання стосовно нього, що можуть виникнути під час поїздки та, яка по закінченню терміну перебування за кордоном забезпечити повернення сина в Україну. Після підписання згоди на виїзд сина до Російської Федерації у липні місяці цього року у позивача з`явились побоювання після спілкування зі ОСОБА_3 з приводу того, що вона має намір виїхати до Російської Федерації разом з сином і залишитись там, у зв`язку з чим 17.09.2019 року ОСОБА_1 нотаріально засвідченою заявою відкликав свою згоду на тимчасовий виїзд свого сина ОСОБА_2 до Російської Федерації і у зворотньому напрямку на відпочинок в період з 10.07.2019 року по 10.07.2020 року у зв`язку з невиконанням домовленостей, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У зв`язку з відкликанням 17.09.2019 р. згоди на виїзд сина за кордон, 17.09.2019 року ОСОБА_4 . В було направлено до Державної прикордонної служби України відповідну заяву, в якій він інформує Державну прикордонну службу України про факт відкликання своєї згоди на виїзд сина. Позивач зазначив, що 02.10.2019 року ОСОБА_3 разом з сином повернулись в Україну і вже наступного дня 03.10.2019 року знову виїхали до Російської Федерації і це при тому, що станом на 03.10.2019 року, коли ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2 прикордонна служба пропустила через кордон, згода батька - ОСОБА_1 на виїзд сина за кордон вже була ним відкликана ще 17.09.2019 року. Тобто фактично в даній ситуації прикордонна служба будучи повідомленими про відкликання згоди батька ОСОБА_1 на виїзд сина ОСОБА_2 до Російської Федерації все одно дозволила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перетнути кордон грубо порушуючи норми чинного законодавства України. З огляду на наведені факти позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Представником відповідача - Державної прикордонної служби України, надано відзив на позов, в якому вказано, що громадянин України ОСОБА_6 перетнув державний кордон на виїзд з України 03.10.19 о 18:52:59 в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Олександрівка» на підставі підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими ПКМУ від 27.01.95 №57, а саме виїзд з України громадянина України який не досяг 16-річного віку у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. У відповідності до інформаційної відмочої бази «Гарт-1/П» інформацію щодо вказаної особи за індексом «В» внесено до бази даних о 09.07 03.10.19, разом з цим запис на локальних серверах пункту пропуску «Олександрівка» за індексом «В» синхронізовано центральною системою передачі даних та створено о 09:03:56 04.10.19 року. Таким чином, під час здійснення прикордонного контролю посадові особи діяли відповідно до ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та виключно в межах своїх повноважень, у зв`язку з чим представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Харківського прикордонного загону також надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача вказав, що громадянин України ОСОБА_6 перетнув державний кордон на виїзд з України 03.10.19 о 18.52.59 в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Олександрівка». Пропуск через державний кордон України громадянина України ОСОБА_7 було здійснено на підставі підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими ПКМУ від 27.01.95 №57, а саме виїзд з України громадянина України який не досяг 16-річного віку у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. При цьому у зв`язку з тим, що бази даних Держприкордонслужби України не мають прив`язки до відповідних нотаріальних реєстрів, а відтак у зв`язку з відсутністю інформації в Базі даних 1.2 «ДПО» ПТК АПК «Гарт-1/П» (відсутністю обмеження в праві виїзду з України) громадянина України ОСОБА_2 було пропущено через державний кордон України. Таким чином, дій посадових осіб Харківського прикордонного загону були вчинені в спосіб та в межах своїх прав і на підставі чинного законодавства України.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові та зазначив, що чинним законодавством України передбачено, що у разі перетинання державного кордону одним з батьків разом з дитиною, йому слід мати нотаріально посвідчену згоду другого з батьків на такий перетин кордону. Так, надання згоди другого з батьків на перетин дитиною державного кордону є його правом, передбаченим законом, так само як і право на відкликання наданої згоди, незважаючи на те, що механізм відкликання згоди чинним законодавством не передбачений. Тобто, виходячи з положень чинного законодавства України, другий з батьків, яким була надана нотаріальна згода на перетин його дитиною державного кордону, може в будь-який момент відкликати надану згоду. В даному випадку, позивач ОСОБА_1 10.07.2019 року надав свою згоду, яку нотаріально засвідчив, на тимчасовий виїзд до Російської Федерації і у зворотньому напрямку свого сина - ОСОБА_7 , а 17.09.2019 року нотаріально засвідченою заявою відкликав свою згоду на тимчасовий виїзд свого сина за кордон, через невиконання матір`ю сина ОСОБА_3 домовленостей, що не суперечить чинному законодавству України. На думку представника позивача, Адміністрація Державної прикордонної служби України на дату перетину кордону дитиною позивача 03.10.2019 року була обізнана про відкликання згоди на виїзд дитини позивача, мала можливість та достатньо часу внести відповідну інформацію до бази даних щодо обмеження малолітнього ОСОБА_2 праві виїзду з України через відсутність згоди другого з батьків, проте не здійснила відповідних дій, через що було здійснено незаконний пропуск через державний кордон України дитини позивача. Окрім цього представник позивача вказав, що оскільки чинним законодавством не встановлений обов`язок на подання таких заяв саме в оригіналі, то надіслання копії такої нотаріально посвідченої заяви про відкликання згоди на виїзд не є порушенням і є достатньою підставою, для здійснення Державною прикордонною службою відповідних заходів щодо недопущення перетину кордону дитиною без згоди другого з батьків.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 10.07.2019 року надав свою згоду, яку нотаріально засвідчив, на тимчасовий виїзд до Російської Федерації і у зворотньому напрямку свого сина - ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 12.09.2014 року), на відпочинок у період з 10.07.2019 року по 10.07.2020 року включно у супроводі матері - ОСОБА_3 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 , яка має повноваження на час перебування за кордоном їх спільного сина вирішувати усі питання стосовно нього, що можуть виникнути під час поїздки та, яка по закінченню терміну перебування за кордоном забезпечить повернення сина в Україну.

17.09.2019 року ОСОБА_1 нотаріально засвідчив заяву, якою відкликав свою згоду на тимчасовий виїзд свого сина ОСОБА_2 до Російської Федерації і у зворотньому напрямку на відпочинок в період з 10.07.2019 року по 10.07.2020 року у зв`язку з невиконанням домовленостей про повернення сина позивача, ОСОБА_7 , в Україну.

17.09.2019 року ОСОБА_4 . В було направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Харківського прикордонного загону, Служби безпеки України, Офісу Президента України заяву про інформування про факт відкликання своєї згоди на виїзд сина, оригінал заяви про відкликання заяви про надання згоди на вивезення дитини за кордон було направлено Адміністрації Державної прикордонної служби України, іншим адресатам в копії.

02.10.2019 року за вих.№23/С-14178, 14476, 14476/1 Адміністрацією Державної прикордонної служби України повідомлено позивача, що уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України під час несення служби в пунктах пропуску здійснюється перевірка документів, визначених пунктами 4, 5 та 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами). У разі виявлення порушень Правил під час здійснення прикордонного контролю щодо особи, яка не досягла 16 років, уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України буде відмовлено їй у перетинанні державного кордону. У разі надходження судового рішення щодо тимчасового обмеження виїзду з території України неповнолітнього громадянина України ОСОБА_7 і внесення інформації про заборону виїзду особи у відповідні бази Державної прикордонної служби України, прикордонним відомством буде вжито всіх заходів, передбачених законодавством, щодо недопущення виїзду його за межі України. Водночас повідомлено, що інформація, вкладена у заяві позивача, врахована в оперативно-службовій діяльності.

Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що 09.10.2019 року Харківським прикордонним загоном було направлено позивачу лист №23/С-243/12726, яким повідомлялось, що відносно можливості виїзду з України громадянина України ОСОБА_2 , 2014 р.н . , на підставі наданої позивачем Заяви від 17.09.2019 року НОА858226 Харківський прикордонний загін не може надати правову оцінку зазначеного документа, так як його надіслано в копії. Повідомлено, що копії документів не посвідчують жодних юридичних фактів на підставі яких Харківський прикордонний загін може приймати рішення. Також повідомлено, що відповідно до статей 6 та 7 Закону України «Про прикордонний контроль» повноваження стосовно надання громадянам дозволу на перетинання державного кордону надані лише службовим особам Державної прикордонної служби України, які безпосередньо несуть службу з охорони державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон. Отже рішення щодо надання дозволу на перетинання державного кордону громадянину України ОСОБА_2 , 2014 р.н., буде прийматись уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби безпосередньо під час перетинання ним державного кордону в пункті пропуску.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що 03.10.2019 року ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_2 виїхали до Російської Федерації.

Позивач вважає, що дії відповідачів щодо дозволу 03.10.2019 року на виїзд малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі ОСОБА_3 за кордон без дозволу батька - ОСОБА_1 є протиправними у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про прикордонний контроль" передбачено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон громадян України, які не досягли 16 років, здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням вимог частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України. Під час прикордонного контролю та пропуску через державний кордон осіб, які не досягли 16 років, посадові особи Державної прикордонної служби України здійснюють процедури прикордонного контролю в повному обсязі. Якщо особу, яка не досягла 16 років, супроводжує лише один дорослий та існують обґрунтовані підстави для того, щоб підозрювати, що особа, яка не досягла 16 років, незаконно перетинає державний кордон, посадова особа Державної прикордонної служби України проводить ретельну перевірку з метою виявлення будь-яких невідповідностей чи суперечностей у наданій інформації.

Аналогічна норма закріплена у п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, а саме виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене, нотаріально посвідчена згода другого з батьків визначена чинним законодавством і має обов`язковий характер для Держаної прикордонної служби при вирішенні питання про надання дозвіл на перетин громадянином України, який не досяг 16-річного віку, державного кордону України.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не закріплено право одного з батьків, що надав згоду на тимчасовий виїзд дитини за межі України, на відкликання такої згоди.

Судом встановлено, що нотаріусом в заяві позивача від 17.09.2019 року лише була засвідчена справжність підпису позивача відповідно до ст.34 Закону України «Про нотаріат», що жодним чином не впливає на настання юридичних наслідків у зв`язку з поданням такої заяви.

Окремо суд зазначає, що заборона виїзду осіб за межі України здійснюється у відповідності до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, яким передбачено, що доручення Держприкордонслужбі надаються уповноваженими державними органами відповідно до їх компетенції та за наявності підстав, визначених законом. При цьому, позивач не є уповноваженим органом, який має право направляти до Держприкордонслужби доручення щодо заборони виїзду з України осіб. Факт направлення на адресу відповідачів нотаріально засвідченої заяви про відкликання згоди не створює будь-якого обов`язку, який не визначений законодавчо.

Також, під час розгляду справи, з пояснень позивача встановлено, що на даний час син позивача повернувся з Російської Федерації та перебуває на території України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідачами не було допущено порушення прав позивача, та як наслідок відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір не підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 26, ) та Харківського прикордонного загону (61045, м.Харків, вул. Клочківська, 228, а/с 3326, ) про визнання протиправними дій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.02.2020 року.

Суддя Біленський О.О.