Справа № 826/18698/16
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

31 травня 2019 року м. Київ№ 826/18698/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М. розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомГромадянина Сомалі ОСОБА_1
до третя особаДержавної міграційної служби України Головне управління Держаної міграційної служби України у м.Києві
провизнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Громадянина Сомалі ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи Головного управління Держаної міграційної служби України у м. Києві:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №839-15 від 21.12.2015 про відмову у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24.01.2017.

В порядку, Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 у зв`язку з припиненням повноважень судді, в провадженні якого перебувала адміністративна справа 826/18698/16, справу розподіллено між суддями повторно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2017 адміністративну справу №826/18698/16 прийнято до свого провадження суддею Клименчук Н.М., розгляд справи буде здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В подальшому, як зазначається позивачем у позовній заяві та підтверджується матеріалами доданими до позовної заяви, 28.01.2016 позивач отримав повідомлення №16 від 06.01.2016 про відмову у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі рішення Державної міграційної служби України №839-15 від 21.12.2015 про відмову у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно із статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що існує загальний строк звернення до суду становлений нормами КАС України та спеціальний, що встановлюється законом, який регулює суспільні відносини в сфері яких виник публічно - правовий спір.

Статтею 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 регламентовано оскарження рішень щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту та передбачено наступне.

Так, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Таким чином, рішення про відмову у визнанні особи біженцем або особою, що потребує додаткового захисту та зобов`язання вчинити дії може бути оскаржено до суду протягом п`яти робочих днів з дня отримання відповідного повідомлення.

Позовну заяву про оскарження вищезазначеного рішення та зобов`язання вчинити дії позивачем подано через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва лише 28.11.2016, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на примірнику позовної заяви.

Разом з тим, позивач в позовній заяві зазначає, що 28.01.2016 отримав повідомлення №3, отже строк на оскарження починається з 29.01.2016 та закінчився 04.02.2016.

Представник позивача також зазначає, що причиною пропуску строку є незнання позивачем української мови та не обізнаність з українським законодавством з питань міграції, а тому не мав змоги вчасно звернутись до державних органів та суду для оскарження рішення, та вважає такі причини пропуску строку поважними, будь яких інших підстав щодо порушення строку не зазначено.

Як становлено судом, в матеріалах справи міститься довіреність від 25.08.2016, якою позивач, як суб`єкт права на безоплатну вторинну допомогу уповноважив Цибенка Олексія Володимировича, здійснювати представництво в судових органах України будь якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надані законом заявнику.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що перебіг строку на оскарження починається з 25.08.2016 та закінчився 01.09.2016, позивачем не надано пояснень щодо причин пропущення встановленого строку звернення до суду з даним позовом та належних доказів на підтвердження неможливості вчасного звернення до суду з даним позовом з поважних причин.

Згідно з частиною 1 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таке законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду по справі К/800/18034/16 від 01.02.2017 по справі 826/26674/15, К/800/19683/16 від 14.09.2017 по справі №826/26666/15, К/800/10240/16 від 16.06.2016 по справі 826/26659/15 та в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/5905/16.

Предметом спору наразі є визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України відповідно до якого позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З позовною заявою до Окружного адміністративного суду міста громадянин Сомалі ОСОБА_1 звернувся 28.11.2016, тобто зі значним порушенням встановленого чинним законодавством строку звернення до суду, оскільки йому про оскаржуване рішення було відомо, що не заперечується, а порушення строку обгрунтоване лише не знанням української мови та законодавства натомість, адміністративний позов підписано власноруч позивачем, а не представником за довіреністю від 25.08.2016.

Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, вказано, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, на підставі поданих позивачем документів, суд прийшов до висновку про неповажність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, а відтак і відсутність правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Будь-яких доказів та/або обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява громадянина Сомалі ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

З огляду на викладене, керуючись статтями 120-123 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Залишити без розгляду позовну заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнати неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України №839-15 від 21.12.2015 про відмову.

Ухвалу суду може бути оскаржено в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно зі статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Н.М. Клименчук