Справа № 340/221/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 лютого 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/221/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження електронне вкладення по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в які просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України Про звільнення №4169/к від 23.12.2019. Поновити ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019;

- стягнути з Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.12.2019.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24.02.2020 року об 11:00 год. (а.с.37). Зазначену ухвалу Міністерство юстиції України отримало 10 лютого 2020 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого повідомлення уповноваженою особою.

На електронну адресу суду 19.02.2020 року надіслано електронне вкладення, яке має назву клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Суд убачає, що вказане вкладення (роздруківка з PDF файлу) підписане головним спеціалістом сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Запорізькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) І.О. Девятко.

Відповідно до частини 3 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (надала КАС України) юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Підписант електронного листа Девятко І.О. перебуває у трудових відносинах із Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро), що не є стороною справі, оскільки відповідачем по даній справі є Міністерство юстиції України. Разом з тим вкладення не містить кваліфікований електронний підпис або печатку (КЕП).

Посилання підписанта електронного вкладення, яке має назву клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції Девятко І.О. на самопредставництво (доручення Міністерства юстиції від 17.02.2020 року №116/0009.1.3/32-20) відхиляється судом, з огляду на відсутність таких доказів щодо делегування повноваження по конктерній справі саме Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (до електронного листа не долучено доручення Міністерства юстиції України), що є самостійною підставою для відмови у даному клопотанні.

Крім того, надаючи правову оцінку надісланому електронному вкладенню, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів врегульовані Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-IV від 22.05.2003 року (далі Закон №851-IV).

Відповідно до статті 3 Закону №851-IV відносини, пов`язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України "Про інформацію", "Про захист інформації в автоматизованих системах", "Про державну таємницю", "Про телекомунікації", "Про обов`язковий примірник документів", "Про Національний архівний фонд та архівні установи", цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно статті 5 Закону №851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Статтею 8 Закону №851-IV визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронний документ не може бути застосовано як оригінал: 1) свідоцтва про право на спадщину; 2) документа, який відповідно до законодавства може бути створений лише в одному оригінальному примірнику, крім випадків існування централізованого сховища оригіналів електронних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріальне посвідчення цивільно-правової угоди, укладеної шляхом створення електронного документа (електронних документів), здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону №851-IV для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

При цьому Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 14.02.2019 року в рамках справи №9901/43/19 (П/9901/43/19) (провадження № 11-112заі19) зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Так, згідно з частин 7, 8 статті 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, зокрема, в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Частиною 10 статті 44 КАС України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи.

Водночас, за змістом абзацу 15.16 підпункту 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

При цьому, відповідно до абзацу 15.1 підпункту 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Станом на 19.02.2020 року Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему не запроваджено, що унеможливлює прийняття вказаного клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в електронній формі без наявності електронного підпису та без відповідної реєстрації в електронному кабінеті

Таким чином роздруківка електронного вкладення без ЕЦП не може бути використана як доказ у справі, оскільки таке не відповідає вимогам Закону №851-IV та КАС України та не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції закріплені в статті 195 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 195 КАС України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Згідно з частини 2 статті 195 КАС України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Згідно з частиною 7 статті 195 КАС України у клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

За приписами вказаної норми клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь, пропуск строку може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Встановлений законодавством п`ятиденний строк необхідний для організації видеоконференційного зв`язку з іншим судом.

В супереч наведеному електронне вкладення, яке має назву клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції надійшло на адресу суду за чотири дні, тобто поза межами п`ятиденного строку, як то визначено вищенаведеною нормою КАС України.

Частиною 1 та 5 статті 120 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Таким чином, перебіг процесуального п`ятиденного строку починається з 20.02.2020 року.

Водночас слід зазначити, що судове засідання призначено на 11 год. 00 хв. 24 лютого 2020 року, а електронне вкладення (клопотання) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції надійшло до суду 19.02.2020 року о 17 год. 15 хв. (за 45 хвилин до кінця робочого дня), тобто з порушенням строку звернення з зазначеним клопотанням передбаченого частиною 7 статті 195 КАС України, що унеможливлює проведення судового засідання призначеного на вищевказану дату в режимі відеоконференції.

Керуючись статтями 195, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Копію ухвали суду направити сторонам та особі, яка подала клопотання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук