Справа № 540/2795/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2795/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

26.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, зобов`язати нарахувати та виплатити заборгованість по зарплаті у вигляді одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 23782 грн. 81 коп., стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу згідно розрахунку за час від дати звільнення до дати винесення судового рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 року у справі № 821/649/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року у справі № 821/649/17 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та направлено справу в цій частині на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду. В іншій частині постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року у справі № 821/649/17 залишено без змін.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.12.2019 року справі присвоєний новий номер № 540/2795/19 та розподілено судді Кисильовій О.Й.

Ухвалою від 28.12.2019 року суддею Кисильовою О.Й. прийнято до провадження адміністративну справу, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання на 24.01.2020 року о 11:00 год.

24.01.2020 року судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді, розгляд справи відкладений на 11.02.2020 року о 14:00 год.

Ухвалою від 20.02.2020 року Департаменту захисту економіки Національної поліції України відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

27.01.2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Так, статтею 94 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260. Отже, як зазначає відповідач, оскільки в спеціальному законодавстві визначені умови виплати грошового забезпечення поліцейських, то до спірних правовідносин норми Закону України "Про оплату праці" та Кодексу законів про працю України не застосовуються. Крім того, поняття "одноразова грошова допомога" та "одноразовий додатковий вид грошового забезпечення" не є тотожними, оскільки за своєю суттю є різними. Одноразова грошова допомога, яка виплачується поліцейському відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку зі звільненням зі служби в поліції, не є складовою грошового забезпечення поліцейського, а є соціальною пільгою (гарантією), гарантованою допомогою, наданою поліцейському у зв`язку зі звільненням із служби в Національній поліції, тому норми трудового законодавства, а також норми, які регулюють строки виплати грошового забезпечення поліцейських на правовідносини сторін не розповсюджуються. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника у судове засідання, причини неявки суду не повідомив.

11.02.2020 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та зазначає, що не отримав у день звільнення 05.01.2017 року повного розрахунку, а саме: одноразової грошової допомоги, а отримав її в порушення норм КЗпП України лише 27.02.2017 року, у зв`язку з чим просить стягнути грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 194 КАС України).

Таким чином суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

28.12.2016 року наказом № 341 т.в.о. начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України старший оперуповноважений в особливо важливих справах управління захисту економіки в Херсонській області капітан поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 05.01.2017 року відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням. На дату звільнення позивач мав стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні - 10 років 02 місяці 18 днів.

27.02.2017 року позивачу на картковий рахунок зарахована одноразова грошова допомога у сумі 13851,56 грн.

Херсонський окружний адміністративний суд у постанові від 09.06.2017 року у справі № 821/649/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року встановив, що одноразова грошова допомога у сумі 13851,56 грн. розрахована з наступних складових грошового забезпечення: посадовий оклад в розмірі 2700,00 грн.; надбавка за спеціальне звання в розмірі 1800,00 грн.; надбавка за вислугу років в розмірі 25 %, що складає 1125,00 грн., всього 5625 грн. Розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції за власним бажанням (25%) зі стажем служби повних календарних років в поліції (10 років): 5625,00 грн. х 10 років х 25% = 14062,50 грн., а з урахуванням військового збору в розмірі 1,5% від суми доходу.

Згідно довідки Департаменту захисту економіки про доходи від 20.03.2017 року №171, ОСОБА_1 нараховане грошового забезпечення: в серпні 2016 року в сумі 5400 грн., у вересні 2016 року - 5400 грн., у жовтні 2016 року - 6996,27 грн., у листопаді 2016 року - 12993,75 грн., у грудні 2016 року - 15053,75 грн., у січні 2017 року - 907,25 грн.

Крім того, відповідно до довідки Департаменту захисту економіки про доходи від 01.06.2017 року № 337, заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2016 року склала 15053,75 грн. (2700,00 грн. - посадовий оклад, 1800,00 грн. - оклад за звання, 1125,00 грн. - надбавка за вислугу років, 9428,75 грн. - премія АТ); за січень 2017 року - 907,25 грн. (435,48 грн. - посадовий оклад, 290,32 грн. - оклад за звання, 181,45 грн. - надбавка за вислугу років). Разом заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2016 року - січень 2017 року склала 15961,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 821/649/17 щодо не проведення відповідачем повного розрахунку з ОСОБА_1 у день звільнення - 05.01.2018 року, зазначено наступне:

..."Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, відтак можливо застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, стаття 117.

Одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. Тому вказана допомога є складовою грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільнені визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою № 393.

Вказані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби...".

Зважаючи на викладене, Верховний Суд погодився із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції 05.01.2017 року відповідно до Наказу Департаменту від 28.12.2016 року № 341 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням, тоді як фактичний розрахунок, а саме: виплата одноразової грошової допомоги проведена 27.02.2017 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за період з 01.10.2016 року по 01.04.2017 року.

Також колегія суддів Верховного Суду у постанові від 31.10.2019 року у справі №821/649/17 дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 у день звільнення - 05.01.2017 року та застосування щодо вказаних правовідносин наслідків, передбачених статтями 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Надаючи оцінку обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд, з врахуванням висновків Верховного Суду, звертає увагу на наступні обставини та положення законодавства.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після здійснення повного розрахунку з працівником, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, суд зауважує, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ/поліції норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу ОВС, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, на думку суду, необхідно застосувати положення КЗпП України.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у разі встановлення під час розгляду справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

За правилами ч. 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, суд дійшов висновку про застосування до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Враховуючи, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 при звільненні не виплачена, а виплата відбулась із затримкою майже на два місяці, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати вказаної допомоги.

З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати працівників органів внутрішніх справ/поліції суд вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин загальні положення, які регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100)

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід), виданої Департаментом захисту економіки Національної поліції від 20.03.2017 року № 171, ОСОБА_1 нараховане грошового забезпечення: за листопад 2016 року - 12993,75 грн., за грудень 2016 року - 15053,75 грн., за січень 2017 року - 907,25 грн.

Відповідно до пункту 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, суд відмічає, що обчислення середньої заробітної плати здійснюється за повні останні два місяці роботи, оскільки наказ про звільнення позивача винесений 28.12.2016 року, а звільнений позивач з 05.01.2017 року, тобто фактично у 2017 році ОСОБА_1 пропрацював три робочих дні.

Таким чином, враховуючи приписи Постанови № 100, для обчислення середньої заробітної плати суд бере для обрахунку два останні повні відпрацьовані позивачем місяці - листопад 2016 року та грудень 2016 року.

Так, середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_2 на момент звільнення складала 459,80 грн. = (12993,75 грн. + 15053,75 грн.) / 61 календарний день.

Таким чином, враховуючи те, що затримка виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, починаючи з 06.01.2017 року по 26.02.2017 року, складає 52 дні, а середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 на момент звільнення складала 459,80 грн., то стягненню на користь позивача підлягає сума 23909,60 грн. = 459,80 грн. х 52 дні.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що виплата одноразової грошової допомоги здійснювалася позивачу згідно графіка та відомостей, наданих головним розпорядником бюджетних коштів - Національною поліцією, а також на відсутність цільового фінансування оскільки наведені доводи не є підставою для невиконання покладеного на роботодавця обов`язку виплати при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення чи на наступний день.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних доказів наявності законних підстав для затримки виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , відтак - задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (, 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, б. 10) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 23909,60 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 106030000