Справа № 640/3964/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 лютого 2020 року м. Київ № 640/3964/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шейко Т.І.,

розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доДержавного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» Мельника Дмитра Сергійовича, Міністерства юстиції України
провизнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» ОСОБА_2 та Міністерства юстиції України, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Мельника Дмитра Сергійовича, Комунальне підприємство «Центр правової допомоги та реєстрації»;

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49460662 від 30.10.2019 16:12:16, ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Центр правової допомоги та реєстрації», м. Київ.;

- скасувати відомості внесені до реєстру: 31.10.2019 16:06:51, ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Центр правової допомоги та реєстрації», м. Київ, індексний номер рішення: 49460424. (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- скасувати відомості внесені до реєстру: 31.10.2019 16:05:45, ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Центр правової допомоги та реєстрації», м. Київ. (номер запису про право власності: 28487311);

- зобов`язати Міністерство юстиції України:

- відмінити Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49460662 від 30.10.2019 16:12:16, ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Центр правової допомоги та реєстрації», м. Київ та визнати державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- змінити дані по об`єкту нерухомості, а саме вилучити 1 об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та визначити власником об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку, в АДРЕСА_1 , відповідно договору дарування житлового будинку від 19.10.2007 року - ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на протиправні дії Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» Мельника Дмитра Сергійовича щодо вчинення реєстраційних дій щодо права власності на об`єкт нерухомості (житловий будинок) за адресою: м. Київ, вулиця Томашпільська, 12-А.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду заявлений позов не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, оцінивши їх з урахуванням наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини щодо скасування вищезазначених реєстраційних дій та зобов`язання вчинити дії щодо зміни реєстраційних записів щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості (житловий будинок) за адресою: м. Київ, вулиця Томашпільська, 12-А, є похідними від приватно-правових відносин і для вирішення питання щодо відповідності чи невідповідності рішень державного реєстратора під час здійснення ним дій щодо скасування реєстраційних дій про право власності - є встановлення у особи права на володіння, користування та розпорядження майном, яке, як стверджує позивач, є його приватною власністю. Тобто, першочергово існує спір про цивільне майнове право щодо володіння, користування та розпорядження майном - житловим будинком, право на яке внаслідок реєстраційних дій належить третій особі.

З наведеного вбачається, що спір у цій справі хоч і стосується рішень суб`єкта владних повноважень, проте випливає із відносин захисту майнових (приватних) прав позивача.

Між тим, правовідносини, що виникають з майнових відносин, в тому числі у спорах між юридичними та фізичними особи не є правовідносинами, врегульованими адміністративною юрисдикцією, а спір, що виник на підставі них не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

З врахуванням наведеного суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства якщо підлягає захисту право приватної власності.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» ОСОБА_2 та Міністерства юстиції України про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» ОСОБА_2 та Міністерства юстиції України про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може буде оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко