Справа № 607/7591/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2020 року

Київ

справа №607/7591/17

адміністративне провадження №К/9901/24070/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року (суддя Сливка Л.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року (колегія суддів: Кухтей Р.В., Нос С.П., Яворський І.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити ти певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Тернопільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Тернопільської області (далі УПФ), Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області про зобов`язання Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію виправити технічну помилку та зобов`язати Тернопільське об`єднане управління пенсійного фонду України Тернопільської області сплатити їй пенсію з дати заключення договору про добровільну одноразову сплату і внесення коштів - 25 листопада 2016 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, позов задоволено частково.

Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування», починаючи з 25.11.2016 та здійснити виплату недоплачених сум пенсії, з врахуванням виплачених сум. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями, відповідач Тернопільське ОУПФ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що станом на 25.11.2016 у реєстрі застрахованих осіб була відсутня інформація про сплату внесків позивачем, тому були відсутні підстави для призначення пенсії позивачу саме з цієї дати.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження.

Справу передано до Верховного Суду.

У зв`язку з відсутністю клопотань про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 15.07.2016 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Тернопільського ОУПФ із заявою про призначення пенсії за віком.

Протоколом засідання комісії УПФУ №37 від 09.09.2016 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки її страховий стаж становив 11 років 6 місяців 19 днів.

25.11.2016 між ОСОБА_1 та Тернопільською ОДПІ було укладено договір про одноразову сплату в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2004 по 30.06.2007.

Згідно п.п.3.2-3.4 договору, позивач зобов`язувалась сплатити одноразовий єдиний внесок за попередній період з 01.01.2004 по 31.06.2007 у розмірі 13398,00 грн на рахунок Тернопільської ОДПІ, однією сумою протягом 10 днів з моменту підписання Договору.

Відповідно до п.4 договору, за умови виконання ОСОБА_1 його умов, вона набуває право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування».

Квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.11.2016 підтверджено сплату одноразового єдиного внеску за період з 01.01.2004 по 31.06.2007 у розмірі 13 398,00 грн на рахунок вказаний у п. 3.3 договору від 25.11.2016.

01.12.2016 ОСОБА_1 повторно звернулася до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши квитанцію про сплату одноразового єдиного внеску за попередній період з 01.01.2004 по 31.06.2007 у розмірі 13398,00 грн на рахунок Тернопільської ОДПІ.

Проте, протоколом засідання комісії УПФУ № 19 від 03.04.2017, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про сплату внесків на загальнообов`язкове державне страхування за 2004-2007 роки.

05.04.2017 позивач повторно звернулася із заявою про призначення вказаної пенсії та протоколом № 2747 від 24.04.2017 їй було призначено пенсію за віком від 05.04.2017.

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 сплатила єдиний внесок та повністю виконала умови договору від 25.11.2016 та набула право на призначення пенсії за віком, а тому УПФУ зобов`язане було призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування», починаючи з 25.11.2016 та здійснити виплату пенсії, з врахуванням виплачених сум.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до вимог ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 01.01.2004 по 31.12.2010). При цьому сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий та більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановлених на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частиною першою, третьою та четвертою цієї статті.

При цьому у зазначеному Законі № 1058 закріплені норми щодо можливості набуття більшої тривалості страхового стажу шляхом добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яка дає можливість при призначенні пенсій громадянам, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, застосувати формулу диференційованого обчислення пенсії від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (згідно з ст. 27 Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до ст. 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону), відповідно збільшити розмір пенсійної виплати.

Згідно ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб-підприємців; права на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).

Отже, право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування осіб є одним із принципів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування згідно з яким, особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до ст. 11 цього закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Типовий договір встановлений Додатком 3 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 (абзац перший пункту 5.3 розділу V).

У договорі про добровільну участь зазначаються : назва документа; відомості про особу, які вносяться до системи персоніфікованого; вид (види) загальнообов`язкового державного соціального страхування, в якому особа братиме участь; строк дії договору; порядок сплати єдиного внеску та рахунки, на які він має сплачуватися; умови набуття застрахованою особою права на виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням відповідно до закону; умови розірвання договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін або передбачені типовим договором про добровільну участь, що не суперечать законодавству про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем вчинені всі, передбачені чинним законодавством дії для зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 31.12.2010.

Невідображення відомостей про сплачений позивачем єдиний соціальний внесок у персоніфікованій картці позивача не може бути підставою для не зарахування цього періоду до страхового стажу позивача і, як наслідок, обмеження права позивача на призначення пенсії.

В рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Зважаючи на необхідність захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати позивачу до страхового стажу періоди з 01.01.2004 по 31.12.2010 та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування», починаючи з 25.11.2016.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук