Справа № 200/786/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 р. Справа№200/786/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення № 1862 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання здійснити певні дії, -

встановив:

17 січня 2020 року ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Героїв Праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, 85400, ) про:

- скасування рішення № 1862 від 06 серпня 2019 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 липня 2019 року та зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 та страхового стажу періоди роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21січня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при розрахунку пенсійного стажу протиправно не врахував до пільгового стажу за Списком № 2 та страхового стажу періоди роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля».

Позивач наголошує, що ці періоди роботи підтверджуються записами трудової книжки. Позивач на вимогу відповідача надав довідки про підтвердження, що з заробітної плати стягувався єдиний соціальний внесок за весь спірний період роботи.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його конституційні права.

Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, щовідповідно до наданих позивачем документів, з урахуванням вимог діючого законодавства України, страховий стаж ОСОБА_1 за даними трудової книжки та в індивідуальних відомостях про застраховану особу складає 22 роки 02 місяці 15 днів, пільговий стаж за Списком № 2 складає 07 років 04 місяці 11 днів.

За таких обставин відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на момент звернення відсутній необхідний пільговий стаж.

При цьому, відповідачем зазначено, що спірні періоди не зараховано до страхового стажу, оскільки підприємством на якому працював позивач не сплачено страхові внески за розглядаємі періоди.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що для призначення пільгової пенсії необхідно підтвердження зайнятості повний робочий день на підземних роботах, атестації робочих місць. Наголошує, що для підтвердження пільгового стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах необхідно підтвердити спеціальний (пільговий) стаж довідками, оформленими за правилами Порядку № 637 та надати довідки підтверджуючі зайнятість в підземних (гірничих) роботах спусками під землю.

Відповідач вважає, що не порушив прав позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та Законами України.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Селидівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 20 грудня 2012 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою від 23червня 2019 року № 2578 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Позивачем при зверненні до пенсійного органу наданонаступні документи: заява, копія паспорту, реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудової книжки, диплому, довідка про особовий характер роботи видана підприємством ВП Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» № 1-1883 від 29 липня 2019 року; копії наказів про атестацію робочих місць ВП Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» від 29 січня 2007 року № 1-4аОТ, від 29 січня 2012 року № 1-11ТБ, від 22 лютого 2017 року № 110, від 29 березня 2017 року № 155, від 29 грудня 2017 року № 573, від 29 грудня 2018 року № 595; витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22 серпня 2014 року № 5 від 19 липня 2019 року № 6; копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 26 липня 2019 року.

06 серпня 2019 року відповідачем прийнято рішення № 1862 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідного стажу через не зарахування окремих періодів її роботи до страхового стажу, оскільки за періоди роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за ці періоди до МДЗ України (форма ОК-5 від 30 липня 2019 року).

Так, згідно зазначеного рішення період роботи позивача, зарахований до страхового стажу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування, склав 22 роки 02 місяці 15 днів, пільговий стаж за Списком № 2 склав 07 років 04 місяці 11 днів.

За таких обставин відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до записів № 6-27 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 25 березня 1986 року - ОСОБА_1 , позивач з 26 червня 2003 року по теперішній час працює на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля», що є непереривним трудовим стажем.

Відповідно до довідки ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» від 17 грудня 2019 року № 573 за період з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2019 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховано єдиний соціальний внесок, що перераховано в Пенсійний фонд України в повному обсязі.

Відповідно до довідки ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» від 17 грудня 2019 року № 572 за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата, з якої утримано єдиний соціальний внесок в повному обсязі, який перераховано до Покровської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області на користь бюджету:

- за період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2019 року - у повному обсязі;

- за період з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року - частково.

Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неврахування до страхового стажу періодів з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року з підстав відсутності відомостей про сплату щомісячних внесків за такі періоди.

Таким чином, доводи позивача стосовно необхідності підтвердження відповідними довідками спеціального (пільгового) стажу та зайнятості в підземних (гірничих) роботах спусками під землю, не можуть бути досліджені судом в рамках спірних правовідносин.Адже зазначені обставини не слугували підставами прийняття рішення від 06 серпня 2019 року № 1862 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі неврахування періодів роботи, за які відсутні відомості сплати страхових внесків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до статті 58 Закону № 1058-XV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 114 Закону № 1058-XV гарантована пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону № 1058-XV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято без дотримання принципів, визначених статтею 2 КАС України, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи. Відтак, управлінням безпідставно не зараховано періоди роботиз 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року до страхового стажу позивача.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постановах від 09 вересня 2019року у справі №242/5448/16-а та від 31 жовтня 2019 року у справі № 235/7373/16.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що позивач довів обґрунтованість своїх доводів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Отже оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. З метою захисту порушеного права позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29 липня 2019 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Щодо позовної вимоги про зарахування до пільгового стажу за списком №2 періоди роботи позивача на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року, то за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про її передчасність, оскільки спірним рішенням про відмову в призначенні пенсії відповідачем не розглянуто та не вирішено питання про зарахування або не зарахування таких періодів до пільгового стажу. Як встановлено судом вище, підставою для відмови у призначенні пенсії позивачеві зазначено виключно не зарахування спірних періодів за відсутності відомостей про сплату страхових внесків. Отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 10 січня 2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Героїв Праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, 85400, ) про скасування рішення № 1862 про відмову в призначення пенсії та зобов`язання здійснити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 1862 від 06 серпня 2019 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 29 липня 2019 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20 лютого 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна