Справа № 820/2741/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року

Київ

справа №820/2741/17

адміністративне провадження №К/9901/23998/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року (головуючий суддя - Біленський О.О.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року (головуючий суддя - Старостін В.В., судді - Рєзнікова С.С., Бегунц А.О.)

у справі №820/2741/17

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області,

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди, стягнення допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі - скаржник), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не здійснення нарахування судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік";

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, (84112, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 суддівську винагороду за січень 2017 року - червень 2017 року в сумі 96000,00 грн.;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, (84112, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 допомогу на оздоровлення за червень 2017 року в сумі 16000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року , залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди, стягнення допомоги на оздоровлення задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не здійснення нарахування судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік".

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 суддівську винагороду з січня по червень 2017 року та допомогу на оздоровлення за червень 2017 року виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень та провести виплати нарахованої суддівської винагороди з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Законом №1774-VIII не внесено змін до Закону №1402-VIII чи Закону №2453 від 07.07.10, в частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, а тому зважаючи на приписи ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII, відсутні законодавчі підстави враховувати п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII при обчисленні розміру та нарахуванні суддівської винагороди. Відносно позовних вимог про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди за січень 2017 року - червень 2017 року в сумі 96000,00 грн. та допомоги на оздоровлення за червень 2017 року в сумі 16000,00 грн, суди зазначили наступне. Оскільки позивачу вказаний розмір суддівської винагороди за січень 2017 року - червень 2017 року нарахований не був, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку суддівської винагороди замість органу, на який покладено такі повноваження, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суди прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку нарахувати та сплатити позивачу суддівську винагороду за січень 2017 - червень 2017 року та допомогу на оздоровлення за червень 2017 року виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. Таким чином, суди вважають за необхідне зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 суддівську винагороду з січня по червень 2017 року та допомогу на оздоровлення за червень 2017 року виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень та провести виплати нарахованої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення з урахуванням виплачених сум.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

11 грудня 2017 року судом касаційної інстанції отримано касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року.

В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування поданої касаційної скарги Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що нарахування судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, посадового окладу в розмірі 32 000 грн є явною дискримінацією по відношенню до правомірних очікувань інших суддів, які проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання. Відтак Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, при виплаті суддівської винагороди позивачу, діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем відзиву чи заперечення на подану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області призначено до розгляду в судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання. Відтак, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 345 КАС України, Суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 , Указом Президента України "Про призначення суддів" від 24 вересня 2016 року № 410/2016, призначений строком на п`ять років на посаду судді.

На підставі зазначеного Указу наказом Голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 р. № 10-к/г зараховано до штату Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на посаду судді з 17 жовтня 2016 року.

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідки про нарахування суддівської винагороди, розрахункового листа позивач отримав у січні - червні 2017 року суддівську винагороду, розраховано з розміру посадового окладу - 16000,00 грн.

Судом встановлено, що призначення позивача на посаду судді, відбувалося в порядку, передбаченому Законом України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції Закону від 7 липня 2010 року), а отже він не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Доказів проходження позивачем кваліфікаційного оцінювання позивачем до судів не надано.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 130 Конституції України: розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частина 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII (далі - Закон № 1402-VII): суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами.

Пункт 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII: базовий розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пункт 22 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пункт 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Частина 3 статті 133 Закону № 2453-VІ: посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Стаття 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII (далі - Закон №1801-VIII): установити в 2017 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.

Стаття 7 Закону №1801-VIII: установити в 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 грн.

Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIIІ (далі - Закону №1774-VII): мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 3 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР): мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Частина 1 статті 8 Закону №108/95-ВР: держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Аналіз вищенаведених норм Конституції України, Закону №1402-VIII, Закону № 2453-VI із застосуванням Закону №1774-VIII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16 000 гривень.

Норми Закону №1774-VIII впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, позаяк ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди.

Суд вважає, що нормами Закону №1774-VIII лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою. Оскільки Законом №1774-VIII не внесено зміни до Закону № 2453-VІ в частині розміру суддівської винагороди, а відтак її число залишилося сталим - 10 мінімальних заробітних плат.

Судом попередніх інстанцій також не взято до уваги те, що з прийняттям Закону №1774-VIII фактично не відбулося зменшення розміру суддівської винагороди, яку отримував позивач до його ухвалення: з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2 статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону № 1801-VІІІ).

З огляду на викладене, Суд вважає, що рішенням судів першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано задоволено вимоги позивача. Позаяк під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, скаржник діяв у відповідності до приписів вищенаведених правових актів, а тому право позивача на передбачений Законом № 2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону № 1801-VІІІ не порушене, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд зауважує, що аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 24.10.2018 (справа № 816/1406/17), від 10.07.2019 (справа № 820/3217/17), від 30.07.2019 (справа № 820/1850/17), від 30.07.2019 (справа № 820/1852/17).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про протиправність дій заявника.

Керуючись статтями 341, 345, п.3 ч.1.ст.349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суддівської винагороди, стягнення допомоги на оздоровлення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

Н. В. Шевцова