Справа № 400/3740/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 р. № 400/3740/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправною та скасування вимоги від 15.08.2019 р. № Ф-816-17,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами (з урахуванням ухвали суду від 12.12.2019р. про задоволення заяви позивача щодо збільшення позовних вимог): визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 № Ф-816-17; зобов`язати відповідача відкоригувати відомості особової картки платника податків ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) шляхом виключення інформації про наявність недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 5586,84грн.

Ухвалою суду від 15.11.2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває на обліку платника податків та здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність згідно коду КВЕД 69.10). При цьому, позивач вказав, що своєчасно сплачує єдиний внесок, однак відповідачем прийнято вимогу про сплату єдиного внеску, відповідно до змісту якої незрозуміло за який період позивачу нараховано борг за сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) в розмірі 5586,84грн. станом на 31.07.2019р. Крім цього, позивач працюючи на ТОВ «Югекотоп» як найманий працівник в період з 05.03.2018р. по 12.07.2019р., де потім був звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці. Тому відсутні правові підстави для нарахування позивачу такого боргу, таким чином позивач вважає, що його позовні вимоги є цілком обґрунтовані.

Відповідач заперечує проти позову, про що зазначив у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказав, що позивачу нараховано заборгованість в мусі 5586,84грн. в ІС «Податковий блок» в автоматизованому режимі та сформовано вимогу від 15.08.2019р. № Ф-816-17. Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України № 2464 від 08.07.2010 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон 2264) платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності. Позивач знаходиться на обліку у відповідача з (Заводський район) з 31.03.2009 року та проводить незалежну професійну діяльність незважаючи на трудові відносини з ТОВ «Югекотоп». З 01.01.2017 року особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та отримує дохід у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Таким чином, оскаржувана позивачем вимога прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відповіді на відзив позивач вказав, що не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву. Позивач стверджує, що аналіз норм Податкового кодексу України (далі - ПК України) , Закону України 2264 дає підстави стверджувати про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається само зайнятою особою і платником єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником, в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. Така норма ст..4 Закон 2264 є спеціальною нормою стосовно осіб, що провадять незалежну професійну діяльність. Крім того, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право на здійснення професійної діяльності та факту зайнятості особи.

Позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Миколаївській області та з 18.06.2004 року здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність.

Головним управлінням ДФС у Миколаївській області 15.08.2019 прийнято Вимогу №Ф-816-17 про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої зобов`язано сплатити недоїмку в розмірі 5586,84 коп.

Позивач отримав вказану вище вимогу 25.10.2019 року.

Виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що починаючи з 2005 року та по теперішній час, позивач є найманим працівником за трудовим договором на умовах повного робочого часу на посадах, пов`язаних з наданням правовоїдопомоги, що є його основним місцем роботи, та єдиним джерелом доходів.

27.02.2009 року на підставі рішення Чернівецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури від 27.02.2009 № 35/2 ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується Свідоцтвом на право на заняття адвокатською діяльністю № 372 від 29.02.2009 року (а.с.23).

З 31.03.2009 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатська діяльність) за видом діяльності по КВЕД 74.11.1 - «Адвокатська діяльність» (код КВЕД 69.10 - «Діяльність у сфері права») за номером 25480 (у відповідності до законодавства, діючого на момент взяття на облік) (а.с.21).

З 02.04.2009 року позивач перебуває на обліку в контролюючих органах, як платник страхових внесків (реєстраційний номер 6) та є платником єдиного соціального внеску (у відповідності до законодавства, діючого на момент взяття на облік), що підтверджується Повідомленням про взяття на облік фізичної особи-підприємця від 02.04.2009 року (а.с.24).

В позовній заяві позивач наголошує на тому, що 02.10.2019 року Миколаївським окружним адміністративним судом було винесено рішення по справі № 400/2274/19, за яким аналогічна Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 року № Ф-816-17 визнана протиправною та скасована судом. Вимога від 20.05.2019 охоплювала період IV квартал 2018 року на суму 78,84 гривень та І квартал на повну суму визначеного мінімального платежу 2754,18 гривень (918,06*3).

Під час розгляду справи № 400/2274/19 відповідачем було зазначено, що відповідно до Інформаційної бази даних ІС «Податковий борг» ОСОБА_1 було нараховано ЄСВ за 2018 рік у розмірі 2457,18 грн. При цьому за відомостями цієї ж бази даних позивачем було сплачено ЄСВ за 2018 рік 2378,70 грн. Нарахована відповідачем сума була сплачена одним платежем. Будь-які відомості та докази, що «сума недоїмки» - 78,48 грн. була якимось чином, наприклад, зарахована як сплата заборгованості за інші періоди або будь-що інше відсутнє. Отже, позивач вважає, що розмір недоїмки у розмірі 78,48 гривень, як сплата ЄСВ за 2018 рік є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та є безпідставним, про що також позивачем було зазначено під час розгляду справи № 400/2274/19 та було враховано судом під час винесення ним рішення.

Крім того, позивач зазначає, що І-ІІ квартали 20019 року також розглядався адміністративним судом під час розгляду справи № 400/2274/19, за яким наявне відповідне рішення.

Позивач 05.03.2018 року прийнятий на посаду юрисконсульта Товариства з обмеженою відповідальністю «Югекотоп» (код ЄДРПОУ 356741 19) в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України шляхом переведення з ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», що підтверджується Наказом ПрАТ «МКХП» № 194-к від 01.03.2018 та Наказом ТОВ «Югекотоп» №2к від 92.03.2018 року. 12.07.2019 року позивач був звільнений з посади за власним бажанням.

При цьому у спірний період (січень-червень 2019 року), що розглядається у цій позовній заяві як стверджує позивач, він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Югекотоп» та мав єдине джерело доходу - заробітна плата, з якою роботодавцем, як податковим агентом сплачувалися обов`язкові платежі з моїх доходів, в тому числі ЄСВ.

Таким чином, в тому числі в І-ІІ кварталах 2019 року, своє право за заняття адвокатською діяльністю позивач реалізував не як самозайнята особа, а як найманий працівник у відповідності до юрм трудового законодавства, що також підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с. 26-27).

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є зокрема особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно частини першої та другої статті 12 Закону №2464 завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

За визначенням, яке міститься в пп.14.1.226. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3 цієї ж частини, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки від 27.08.2019 №273-08 позивач працює на посаді юрисконсульта в ТОВ «Югекотоп».

Таким чином, позивач реалізовував своє право на заняття адвокатською діяльністю не як самозайнята особа, а як найманий працівник, а його роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника.

Разом з тим, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.4.1.4 пп. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності.

Із системного аналізу його норм вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Таким чином, в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення в порядку статті 77 КС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОу 39394277) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 № Ф-816-17.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у Миколаївській області () відкоригувати відомості особової картки платника податків ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) шляхом виключення інформації про наявність недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 5586,84грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов