Справа № 560/3723/19
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3723/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 лютого 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Наголюк О.Л., представника відповідача Ковальчук Т.Р.
розглянувши адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування припису, постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до правління Держпраці у Хмельницькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року Управлінням Держпраці у Хмельницькій області;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №22/227 від 16 жовтня 2019 року, прийняту 07 червня 2018 року ОСОБА_2 , першим заступником начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області;

стягнути з Управління Держпраці у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 7189,40 грн. судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХМ2189/328/АВ від 26 вересня 2019 року Управлінням Держпраці у Хмельницькій області винесено оскаржені припис про усунення виявлених порушень №ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року та постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №22/227 від 16 жовтня 2019 року.

Позивач не погоджується із зазначеними рішеннями відповідача та зазначає, що інспекційне відвідування було здійснено з приводу цивільно-правових відносин, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується цивільно-правовим договором, який був наданий під час інспекційного відвідування, на що інспектори не звернули уваги.

Крім цього, вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди, за яким остання здійснювала діяльність у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах і спосіб, визначений на власний розсуд ОСОБА_3 , що підтверджується договором оренди. Копія цього договору не була подана під час інспекційного відвідування, оскільки цей договір становить комерційну таємницю. Крім того, під час перевірки ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні, зокрема проходила процедуру опромінювання, оскільки с онкохворою, потребує постійного лікування і перебуває на відповідному обліку.

Позивач вважає оскаржені припис та постанову протиправними, такими що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та підлягають до скасування, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

19 грудня 2019 року представником Управлінням Держпраці у Хмельницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що за результатами інспекційного відвідування встановлено та підтверджується матеріалами інспекційного відвідування (зокрема, поясненнями працівника), що позивач здійснив допуск працівника до роботи без укладення трудового договору та з мстою приховання неоформлених трудових відносин замаскував трудові відносини під цивільно-правові.

Протокольною ухвалою проголошеною у судовому засіданні 21 січня 2020 року, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. На неодноразові виклики ду суду та визнання явки обов`язковою, представник позивача не з`являвся, лише направляв до суду необґрунтовані клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з порушенням строку їх подання.

Представник відповідач заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, вказувала на правомірність дій відповідача та просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши заперечення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив наступне.

Суд встановив, що посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХМ2189/328/АВ від 26 вересня 2019 року.

Відповідно до висновків вказаного Акту, встановлено, що у ході інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , відповідно до наданих пояснень працівника та "цивільно-правового договору № 2", укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що трудові відносини із ОСОБА_3 в період з 01 червня 2019 року по дату завершення інспекційного відвідування належним чином не оформлені. Трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 у письмовій формі із вищевказаним найманим працівником відповідно до вимог частини першої ст. 24 КЗпП України не укладений та у відповідності до вимог частини третьої статті 24 КЗпП України не здійснено повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" до моменту його допуску до роботи.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів про оформлення трудових відносин із ОСОБА_3 .

07 жовтня 2019 року Управлінням Держпраці у Хмельницькій області винесено Припис про усунення виявлених порушень № ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року.

Позивач, непогоджуючись із Приписом про усунення виявлених порушень № ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року звернулася до Управління Держпраці у Хмельницькій області з скаргою в якій просила визнати протиправною та скасувати зазначений припис.

Листом від 06 листопада 2019 року №6313/19 Управління Держпраці у Хмельницькій області за результатом розгляду скарги позивача від 07 жовтня 2019 року повідомило, що наведені у скарзі доводи не спростовують обставини, які встановлені під час інспекційного відвідування. Відповідно до вимог пункту 30 Порядку № 823 за результатами розгляду скарг приписи, вимоги інспектора праці можуть бути скасовані повністю або в окремій частині. Керуючись статтею 259 КЗпП України, пунктом 30 Порядку № 823 у задоволені скарги ФОП ОСОБА_1 (вх. № 9404 від 24 жовтня 2019 року), щодо скасування припису № ХМ2189/328/АВ-П від 07 жовтня 2019 року відмовлено. Припис № ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року залишено без зміни.

16 жовтня 2019 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування №ХМ2189/328/АВ від 26 вересня 2019 року щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №22/227 від 16 жовтня 2019 року у розмірі 125190,00 грн.

Не погоджуючись із спірним приписом та постановою, позивач звернулася до суду про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V).

Статтею 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону № 877-V).

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (далі - Порядок №509).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Суд встановив, що підставою для прийняття оскаржуваних припису та постанови слугував акт інспекційного відвідування №ХМ2189/328/АВ від 26 вересня 2019 року складений уповноваженими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1-2 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У пунктах 40-42 постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 зроблено правовий висновок про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Визначальним для вирішення даної справи є встановлення наявності існування трудових відносин між позивачем та фізичною особою, оскільки за умови відсутності існування таких відносин відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. При цьому, такі фактичні обставини повинні підтверджуватися допустимими та належними доказами.

Суд встановив, що підставою для притягнення позивача до відповідальності слугувало те, що у ході перевірки посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовувалася праця ОСОБА_3 без підтверджуючих документів про оформлення трудових відносин.

При цьому, суд також встановив, що ФОП ОСОБА_1 використовувала працю ОСОБА_3 , з якою не укладався трудовий договір, а укладався цивільно-правовий договір, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 надавала ФОП ОСОБА_1 послуги з прибирання території магазину, що підтверджується цивільно - правовим договором №2 від 01 червня 2019 року.

Позивач заперечує факт наявності перебування у трудових відносинах із ОСОБА_3 , на підтвердження чого надала укладений між нею (замовник) та фізичною особою (виконавцем) цивільно-правовий договір, який зазначено вище.

Частинами 1-3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу.

Таким чином, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

В матеріалах справи також містяться нотаріально завірена копія Заяви свідка ОСОБА_3 в якій остання вказала, що відповідно до умов цивільно-правового договору №2. ОСОБА_3 надавала послуги з прибирання за ціною 800 гривень. Правилам внутрішнього трудового розпорядку ФОП ОСОБА_1 не підпорядковувалась. Працювала самостійно у зручний час. За власний кошт купувала інвентар та миючі засоби для прибирання. На прохання ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_1 офіційно не приймала на роботу ОСОБА_3 , оскільки остання постійно працювати із 40-годинним робочим графіком не можу та потребує тимчасового підробітку, оскільки є пенсіонером і за станом здоров`я не може щодня працювати та має на вихованні онуків.

Вищевказані обставини також підтверджуються копіями нотаріально завірених заяв ОСОБА_4 , яка є продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешканкою смт. Гриців, Шепетівського району, Хмельницької області.

Отже, з огляду на предмет укладеного договору та поняття трудового договору, не встановлення інших доказів щодо організації процесу трудової діяльності, аргументи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Статтею 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Цивільно-правовий договір, укладений позивачем та ОСОБА_3 , не був визнаний недійсним чи неукладеними у порядку встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що не погоджується з доводами позивача стосовно того, що ОСОБА_3 здійснювала свою діяльність в приміщенні магазину "Дует" на підставі договору оренди, оскільки такий договір на момент проведення інспекційного відвідування посадовим особам відповідача не надавався, що також не заперечується позивачем, а тому на переконання суду вказаний позивачем доказ не можу бути прийнятий судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені та зазначені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень № ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року та постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №22/227 від 16 жовтня 2019 року підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання стосовно позовної вимоги про стягнення з Управління Держпраці у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 7189,40 грн. судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що позивач в обґрунтування зазначеної вимоги лише у позові зазначає, що просить суд стягнути з відповідача 2689,40 грн. судового збору, 5000 грн. витрат на правову допомогу адвоката та 500 грн. поштових витрат, що всього разом становить: 2689,40 + 5000 + 500 = 7189,40 грн.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів які підтверджують здійснення відповідних витрат та навіть самого договору про надання правничої допомоги ні позивачем ні її представником надано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. та поштових витрат 500 грн., оскільки такі витрати жодними доказами не доведені.

Водночас в силу положень ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2689,40 грн.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у даній справі, а тому адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 , слід задоволити частково.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Хмельницькій області про усунення виявлених порушень № ХМ2189/328/АВ-П488 від 07 жовтня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/227 від 16 жовтня 2019 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 40 коп. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 лютого 2020 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Камянецька, 74, Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137)

Головуючий суддя П.І. Салюк