Справа № 300/1909/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2020 р. справа № 300/1909/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною відмову у виплаті пенсії за вислугу років з 01.10.2017 по даний час у розмірі, встановленому рішенням Рожнятівського районного суду від 15.11.2016; зобов`язати призначити та виплатити пенсію за вислугу років з 01.10.2017 по даний час в розмірі встановленому рішенням Рожнятівського районного суду від 15.11.2016, та виплачувати її в подальшому.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не згідно рішення Рожнятівського районного суду від 15.11.2016, відновлено з 01.10.2017, як працюючому пенсіонеру, виплату пенсії за вислугу років в розмірі 3115,07 грн. замість призначеної згідно Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 9403,40 грн. Позивач зазначає, що судовим рішенням зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі призначити та виплатити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 14.09.2016, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи. На виконання рішення суду пенсію за вислугу років призначено у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», однак відповідач протиправно став виплачувати з 01.10.2017 пенсію у розмірі 3115 грн. внаслідок застосування норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що дії відповідача не відповідають Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду та міжнародним правовим актам, а встановлений судовим рішенням розмір пенсії є його довічним конституційним правом з часу призначення пенсії, яке не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод не допускається. Зазначає, що рішення суду вступило в законну силу 27.01.2017, а зміни до пенсійного законодавства стосовно виплати пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» введено в дію з 01.10.2017, а тому вони не можуть бути застосовані щодо позивача.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому заперечує правовому позицію відповідача з підстав, наведених у позові. Зазначає, що із врахуванням положень ст.ст.8, 22, 58, 124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія йому повинна виплачуватись в сумі, визначеній рішенням Рожнятівського районного суду від 15.11.2016, а не у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач подав заперечення, в якому не погодився із доводами позивача, з підстав, наведених у відзиві. Окремо зазначив, що Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, відповідно до якого зобов`язано позивачу призначити та виплачувати пенсію, містить норму про те, що пенсія призначена особам відповідно до ст.50-1 цього Закону в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Вищезазначені зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 були внесені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а цей Закон неконституційним не визнавався та був чинним на час прийняття рішення Рожнятівського районного суду від 15.11.2016.
У зв`язку з перебуванням головуючим суддею у справі з 11.11.2019 по 15.11.2019 у відрядженні, з 26.12.2019 по 20.01.2020 у відпустці, строки розгляду справи продовжено.
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на них, суд встановив наступне.
Постановою Рожнятівського районного суду від 15.11.2016, яка вступила в законну силу 27.01.2017, частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Рожнятівському районі про визнання неправомірних дій та зобов`язання здійснити певні дії. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Рожнятівському районі по прийняттю рішення №184/Б-15 від 21.09.2016 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014. Скасовано рішення №184/Б-15 від 21.09.2016 Управління пенсійного фонду України в Рожнятівському районі про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Рожнятівському районі зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону від 05.10.1995 №358/95-ВР та від 12.07.2001 №2663-ІІI), період роботи з 16.11.1994 по 30.09.1997 на посаді державного службовця. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Рожнятівському районі призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону від 05.10.1995 №358/95-ВР та від 12.07.2001 №2663-ІІI) з 14.09.2016, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи. В решті позову відмовлено (а.с.16).
На виконання цієї постанови відповідачем з 14.09.2016 призначено позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в сумі 9403,40 грн. довічно, що підтверджується протоколом №766 від 06.06.2017 (а.с.61).
Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжує працювати в органах прокуратури та на час виникнення спірних правовідносин працює на посаді прокурора в Прокуратурі Івано-Франківської області.
За наслідками розгляду звернень позивача (15.02.2018, 11.04.2019, 05.08.2019) до відповідача із заявами про призначення та відновлення виплати пенсії згідно рішення Рожнятівського районного суду від 15.11.2016, відповідач листами №91/5-15 від 01.03.2018, №1434/Б-15 від 26.04.2019, №1008/Б-15 від 21.08.2019 роз`яснив, що із врахуванням п.13-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розпорядженням від 15.01.2018 виплату пенсії відновлено з 01.10.2017 у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що виплату пенсії за період з 01.10.2017 по 31.01.2018 проведено за основними відомостями в лютому 2018 року, надалі позивач отримуватиме пенсію щомісячно відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з роботи позивачу буде поновлено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Рожнятівського районного суду від 15.11.2016. Також відповідач повідомив, що виплата пенсії позивачу здійснюється із застосуванням норм Закону України «Про прокуратуру», із наступними змінами, з 01.10.2017 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підстави для її перегляду відсутні (а.с.21-40).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (в редакціях Закону від 05.10.1995 №358/95-ВР та від 12.07.2001 №2663-ІІI), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Пенсія, призначена відповідно до цієї статті, виплачується у повному розмірі незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Прокурори і слідчі прокуратури, яким призначено пенсію за вислугу років і які працюють на прокурорсько-слідчих посадах, мають право одержувати заробітну плату відповідно до законодавства (ч.1, ч.14 ст.50-1 Закону).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII у ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 внесено зміни, згідно яких з 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
Згідно із пунктом 13-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року з 1 жовтня 2017 року пенсії призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється. Виплата працюючим пенсіонерам у період роботи на інших посадах пенсій, призначених на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", з 1 жовтня 2017 року поновлюється у розмірах, що були встановлені відповідними законами.
Таким чином, законодавцем з 01.10.2017 поновлено виплату пенсій пенсіонерам, пенсія яким призначена після 01.10.2011 у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» і які продовжують працювати на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру». При цьому визначено, що пенсіонерам, які продовжують працювати на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», виплата пенсії здійснюється у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, факт роботи на посадах та на умовах, які передбачені Законом України «Про прокуратуру» є підставою для припинення виплати пенсії за вислугу років у розмірі, визначеному Законом України «Про прокуратуру», та здійснення виплати пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як встановлено судом, пенсія позивачу призначена після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (тобто після 1 жовтня 2011 року), позивач продовжує працювати на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».
Отже, на переконання суду, виплата пенсії повинна здійснюватись позивачу у розмірі, обчисленому згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до його звільнення з відповідної посади.
Виходячи із системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про законність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо виплати з 01.10.2017 позивачу пенсії у розмірі, розрахованому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому суд вважає безпідставними твердження позивача про порушення його конституційних прав у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин, оскільки вищенаведені правові норми не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 05 вересня 2017 року у справі «Fabian проти Угорщини» суд у складі Великої Палати зазначив, що у вирішенні «справи стосовно зменшення, зупинення чи припинення соціальної пенсії» мають значення: ступінь втрати пільг; чи був елемент вибору; та ступінь втрати засобів для існування. Оскільки виплата пенсії заявника була призупинена лише в період, коли він був переведений на роботу та він мав можливість вибрати між продовженням державної зайнятості та отриманням його пенсії, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що «справедливий баланс між вимогами загального державного інтересу та правами заявника був дотриманий».
Таким чином, суд не вбачає відновлення виплати позивачу пенсії, у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до звільнення позивача з відповідної посади, звуженням змісту його прав та обсягу існуючих свобод.
Також суд зазначає про безпідставність тверджень позивача стосовно порушення вимог ст.129-1 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень, оскільки на виконання постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2016 по справі 350/1247/16-а відповідачем згідно протоколу №766 від 06.06.2017 прийнято рішення про призначення з 14.09.2016 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій пенсійного забезпечення працівників прокуратури, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Підстав для розподілу судових витрат у справі судом не встановлено.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи :

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018)

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.