Справа № 640/4237/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Київ № 640/4237/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевченко Н.М.,

за участі секретаря судового засідання - Поліщук О.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління №24» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участі учасників справи:

представника позивача - Бердичівського О. В.,

представника відповідача - Пущука М. В.,

У С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Спеціалізоване монтажне управління №24» (позивач, ПрАТ «СМУ № 24») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2018.

Позовна заява обґрунтована тим, що контролюючим органом під час проведення перевірки зроблено висновки на підставі хибних даних та з допущенням помилок у визначенні складу правопорушення. Згадані висновки лягли в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на що, останнє підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, посилаючись на акт перевірки, на підставі якого воно винесене. Доводи позивача ґрунтуються на правильному застосуванні норм права під час проведення позапланової виїзної перевірки позивача.

У судовому засіданні представник позивача викладені вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Також у судовому засіданні 13.02.2020 протокольною ухвалою здійснено заміну первинного відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, що у розумінні ст. 52 КАС України не має наслідком розгляд справи спочатку.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

У період з 18.10.2018 по 31.10.2018 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «СМУ № 24», результати якої викладено в акті № 682/26-15-14-01-01/04715664 від 07.11.2018 (Акт від 07.11.2018).

Перевіркою встановлено порушення п. п. 44.1, 44.2, ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 9, п. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 за № 20, п. 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 за № 290, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 2076767 грн, в т.ч. по періодам: за 2017 рік на суму 2076767 гривень.

На підставі встановлених перевіркою порушень ГУ ДФС у м. Києві направило за місцезнаходженням ПрАТ «СМУ № 24» податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2018, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 2076767 грн та за штрафними санкціями, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, 519192 гривень.

За результатами розгляду заперечення ПрАТ «СМУ № 24» від 07.12.2018 ГУ ДФС у м. Києві листом від 18.12.2018 залишено Акт від 07.11.2018 без змін, а заперечення - без задоволення.

Рішенням від 04.03.2019 про результати розгляду скарги ПрАТ «СМУ № 24» від 03.01.2019 Державна фіскальна служба України залишила без змін податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2018, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням № від 21.12.2018 позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Акт від 07.11.2018 містить висновки ГУ ДФС у м. Києві про заниження ПрАТ «СМУ № 24» показника «Дохід від будь-якої діяльності» у сумі 2 511 389 грн за 2017 рік по взаємовідносинам із ТОВ «Сібол», а також завищення ПрАТ «СМУ № 24» собівартості реалізованої продукції у сумі 9 026 203 грн по взаємовідносинам із ДП «Одеська ОДБВО».

Перевіркою встановлено, що станом на 01.01.2015 в ПрАТ «СМУ № 24» обліковується кредиторська заборгованість по рахунку «Короткострокові векселі видані» по контрагенту ТОВ «Сібол» у сумі 2 511 389 грн, що виникла раніше.

Сторони дійшли згоди, що ПрАТ «СМУ № 24» погашає свою дебіторську заборгованість шляхом емісії простих векселів.

ПрАТ «СМУ № 24» здійснило емісію простих векселів АА 2608640, АА 2608646, АА 2608647, АА 2608648, АА 2608650, АА 2608643, АА 2608645 від 24.03.2014 на загальну суму 2 511 389 гривень.

У подальшому ТОВ «Сібол» припинено 16.12.2014 за рішенням господарського суду про визнання банкрутом.

За висновком контролюючого органу, кредиторська заборгованість ПрАТ «СМУ № 24» виникла 24.03.2014 та не погашена станом на 31.12.2017. За закінченням строку позовної давності така заборгованість визнається безнадійною та повинна бути включена до складу доходу звітного періоду.

Відповідно до пп. 14.1.204 п. 14.1 ст. 14 ПК України простий вексель, авальований банком, - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ банку сплатити після настання строку платежу визначену суму векселедержателю. Вексель засвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця сплатити до Державного бюджету України відповідну суму коштів і є податковим зобов`язанням, визначеним векселедавцем самостійно і узгодженим з дня взяття на облік векселя контролюючим органом за місцезнаходженням векселедавця, а в разі, якщо законодавством передбачено відстрочення із сплати митних платежів, - з дня митного оформлення товарів у відповідний режим.

Україна 06.07.1999 приєдналась до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (Женевська конвенція).

За прямим приписом ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 77 Женевської конвенції До простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Згідно зі ст. 33 Женевської конвенції переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред`явленням; у визначений строк від пред`явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Переказні векселі, що містять або інші строки платежу, або передбачають оплату частинами, є недійсними.

За приписами ст. 34 Женевської конвенції переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред`явленням не може бути пред`явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред`явлення починається від зазначеної дати.

Зі змісту ст. 40 Женевської конвенції убачається, що держатель переказного векселя не може бути примушений прийняти платіж за ним до настання строку платежу. Трасат, який здійснює платіж до настання строку платежу, робить це на свій власний страх і ризик. Той, хто здійснює платіж при настанні строку платежу, вважається таким, хто належним чином виконав своє зобов`язання, якщо він не допустив грубу необережність або з його боку не було обману. Він зобов`язаний перевірити правильність послідовного ряду індосаментів, але не підписи індосантів.

Із наявних у матеріалах справи копій простих векселів АА 2608640, АА 2608646, АА 2608647, АА 2608648, АА 2608650, АА 2608643, АА 2608645 від 24.03.2014 убачається, що вони емітовані строком за пред`явленням «не раніше 29.03.2018». Таким чином, векселі могли бути пред`явлені не пізніше вказаної дати (з урахуванням ст. 33 Женевської конвенції).

За висновком суду, з урахуванням положень Женевської конвенції, строком платежу за згаданими векселями слід вважати саме 29.03.2018.

Відповідно до ст. 70 Женевської конвенції позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Позовні вимоги держателя до індосантів і до трасанта погашаються після закінчення одного року від дати протесту, здійсненого у встановлений строк, або від дати настання строку платежу, якщо є застереження "обіг без витрат". Позовні вимоги індосантів один до одного і до трасанта погашаються із закінченням шести місяців, які відраховуються з дня, коли індосант акцептував вексель і здійснив платіж за ним, або з дня, коли до нього був пред`явлений позов.

Таким чином, дата початку відліку строку позовної давності пов`язана саме з датою настання строку платежу та становить три роки.

Згідно з пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими.

За визначенням пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості.

Відповідно до п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Оскільки трирічний строк позовної давності розпочався датою платежу за згаданими векселями - 29.03.2018, зобов`язання за такими векселями не має бути віднесене до складу доходів за звітні періоди, за які проводилась перевірка.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що контролюючим органом неправильно інтерпретовано положення Женевської конвенції 1930 року, що призвело до передчасного висновку про порушення Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» та висновку про заниження ПрАТ «СМУ № 24» показників доходу за 2017 рік у сумі 2 511 389 гривень.

Наступним пунктом перевірки, відображеного в Акті від 07.11.2018 встановлено заниження прибутку у розмірі 9 026 203 грн за 2015- 2017 роки.

Як зазначає відповідач, що не заперечується позивачем, між ПрАТ «СМУ № 24» (Генеральний підрядник) та ДП «Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів» (Замовник, ДП «Одеська ОДБВО») укладено договір № 17 від 25.09.2017 на виконання реконструкції по об`єкту «Реконструкція Білозірської насосної станції для захисту від затоплення Камянко-Дніпровського району Запорізької області» за рахунок державного бюджету відповідно до проектно-кошторисної документації.

В акті від 07.11.2018 досліджено ланцюги господарських операцій ПрАТ «СМУ № 24» із контрагентами, за результатами чого, описано висновок про нереальність таких операцій.

На виконання договору № 17 від 25.09.2017 ПрАТ «СМУ № 24» придбало перелік товарів за номенклатурою у ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», ТОВ «Слемз», ТОВ «Фірма «Енергомонтаж». Дані поставки здійснювались контрагентами позивача 18.12.2017 та 19.12.2017.

Отримавши товар за номенклатурою ПрАТ «СМУ № 24» реалізувало його ТОВ «Енерго Буд Пром» 19.12.2017, а у подальшому придбало товар за такою ж номенклатурою 20.12.2017 у ТОВ «Енерго Буд Пром».

У подальшому ПрАТ «СМУ № 24» реалізувало товар за номенклатурою до ДП «Одеська ОДБВО», який прийнято останнім 20.12.2017.

За висновком контролюючого органу, операції із ТОВ «Енерго Буд Пром» нереальні, та здійснені з метою завищення собівартості товару за номенклатурою, чим порушено п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, ч. 1 ст. 9, п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності. Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За приписами п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Як уже зазначалось, підставою висновку про порушення став ланцюг інших висновків контролюючого органу стосовно господарських операцій між ПрАТ «СМУ № 24» із ТОВ «Енерго Буд Пром», серед яких:

- господарські операції нереальні, оскільки фактичних рух товарів не міг відбутись за проміжок часу з 19.12.2017 по 20.12.2017;

- згадані господарські операції проводились з метою завищення собівартості товарів за номенклатурою.

Зазначене призвело до того, що сума коштів за господарськими операціями з ТОВ «Енерго Буд Пром» безпідставно віднесені до складу витрат, що призвело до заниження прибутку за 2017 рік на 9 026 203 грн з відповідним заниженням самостійно нарахованої суми грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);

Наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 затвердження Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (ПСБО «Витрати»).

Згідно з п. п. 5, 6 ПСБО «Витрати» Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Виявлення порушення у відображенні витрат платником податків, як і висновок про нереальність господарських операцій кореспондує із дослідженням контролюючим органом первинних документів в обсязі достатньому для виявлення такого порушення або можливості дійти до відповідного висновку.

Відповідно до п. 3 глави ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, який затверджений наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, загальні положення акта (довідки) документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) повинні містити інформацію про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами (вказати період охоплення їх перевіркою та метод - суцільний, вибірковий); інформація про запити, які у разі необхідності надані (надіслані) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання для проведення перевірки документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо.

Із загальних положень Акта перевірки від 07.11.2018 убачається, що при проведенні перевірки були використані наступні документи:

- акт документальної планової виїзної перевірки від 11.05.2018 №321/26-15-14-01-01/4715664 «Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління №24» податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017» з описом документів, використаних під час перевірки;

- заперечення ПРАТ «СМУ №24» від 23.05.2018 № 23/05-01;

- лист ПРАТ «СМУ №24» від 31.05.2018 №31/05-01 «щодо надання додаткових матеріалів до заперечення на акт перевірки», копії первинних документів на 3 аркушах. Перелік наданих ПРАТ «СМУ №24» копій первинних документів:

- копія акту приймання передачі устаткування від 20.12.2017 № 1;

- копія видаткової накладної від 20.12.2017 № 268;

- копія акту № 1 від 20.12.2017 приймання - передачі устаткування;

- копія акту № 1 від 20.12.2017 приймання - передачі устаткування;

- копія Видаткової накладної № 268 від 20.12.2017;

- блок типу Б 35Б-147/К У1 копія паспорту №246/2 защ.670.429 ПС;

- блок типу Б 35Б-132/к У1 копія паспорту №246/1 защ.670.429 ПС;

- блок типу Б 35Б-147/К У1 копія паспорту №246/3 защ.670.429 ПС;

- ящик типу ЯЗЗ - 1 копія паспорту №2354 НКАИ.670202.015 ПСІ;

- ящик типу ЯЗЗ - 2 копія паспорту №2356 НКАИ.670202.015 ПСІ;

- ящик типу ЯЗЗ - 2 копія паспорту №2355 НКАИ.670202.015 ПСІ;

- вимикач вакуумний серії ВР35НС копія паспорту №1172 НКАИ.674153.013ПС1;

- роз`єднувач РД(3) - 35 копія паспорту №3027 РДЛ.00.00.00 ПС;

- вимикач вакуумний серії ВР35НС копія паспорту №1173 НКАИ.674153.01 ЗПС1;

- роз`єднувач РД(3) - 35 копія паспорту №3026 РДЛ.00.00.00.ПС;

- роз`єднувач РД(3) - 35 копія паспорту №3028 РДЛ.00.00.00.ПС;

- шафа сигналізації копія паспорту №1061-1.

За приписами п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; виключено; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

За висновком суду, для оцінки реальності господарських операцій основним носієм інформації для висновків є саме первинні документи, дослідження яких надає можливість проаналізувати такі операції.

Слід також звернути увагу на висновок Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.04.2019 у справі № 804/6909/17, яким підтверджено позицію, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Надаючи оцінку висновку контролюючого органу про нереальність господарських операцій, оскільки фактичних рух товарів не міг відбутись за проміжок часу з 19.12.2017 по 20.12.2017 слід зазначити, що ГУ ДФС у м. Києві фактично здійснено експертний висновок з оцінки реальної можливості перемістити товари за номенклатурою між точкою відправлення та точкою призначення, при чому, згідно переліку використаних під час проведення перевірки первинних документів, такий розрахунок здійснено за відомостями частини первинних документів.

Суд не залишає поза увагою необхідність вичерпного та всебічного обґрунтування висновків контролюючого органу під час проведення перевірки. Більш того, слід розмежовувати поняття «доведення» та «припущення» обставин та фактів, які становлять основу висновку контролюючого органу.

У розрізі документальних перевірок контролюючим органом платника податків під доведенням слід розуміти досконале вивчення первинних документів щодо господарської операції з метою з`ясування фактичних обставин, які становлять основу ланцюга доведення висновку.

За таких обставин, доведеним може вважатися висновок, який здійснено обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

За висновком суду, обґрунтування щодо фізичної неможливості здійснити фактичний рух товарів за певний проміжок часу потребує додаткового вивчення суті господарських операцій між ПрАТ «СМУ № 24» та ТОВ «Енерго Буд Пром», зокрема договору та передбачених ним документів, а також документів, що вимагаються чинними нормативно-правовими актами для відповідних операцій.

Більш того, питання про реальність переміщення товарів за певний проміжок часу між точками відправлення та призначення не віднесене до компетенції контролюючого органу, натомість, потребує експертного дослідження. Лише висновок експерта у даному питанні може бути належним доказом для висновку про відсутність фактичного руху товару.

Стосовно висновку про те, що господарські операції проводились з метою завищення собівартості товарів за номенклатурою.

Згаданим висновком контролюючий орган фактично встановлює суб`єктивну сторону правовідносин між ПрАТ «СМУ № 24» та ТОВ «Енерго Буд Пром». При чому, як і попередній висновок, здійснений без урахування всіх первинних документів за такими господарськими операціями, лише на підставі припущень, виведених із результатів бухгалтерського обліку.

Аналізуючи обидва висновки контролюючого органу стосовно згаданих господарських операцій, убачається, що серед усіх істотних умов таких правовідносин увагу приділено лише строкам виконання та фінансовим результатам.

Зважаючи на вищезазначене, ГУ ДФС у м. Києві здійснено оцінку господарських операцій на підставі обмеженої кількості первинних документів, вибіркового аналізу істотних умов таких операцій, що призвело до викладення висновків, які ґрунтуються на припущеннях, що містять значні вади ланцюгу доведення.

За таких обставин, суд критично ставиться до визначення господарських операції між ПрАТ «СМУ № 24» та ТОВ «Енерго Буд Пром» як нереальних.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Даною статтею регламентовано необхідність встановлення фактів під час проведення перевірки, як обов`язкову підставу для надсилання податкового повідомлення-рішення. Оскільки податкова перевірка оформлюється актом перевірки, такі факти становлять основу висновків, викладених у ньому.

При цьому, істотні недоліки при встановленні таких фактів та причинно-наслідкового зв`язку між ними є безумовною підставою для визнання факту невстановленим, причинно-наслідкового зв`язку відсутнім, а податкового повідомлення-рішення, що ґрунтується на таких фактах - протиправним.

Більш того, недоліки при встановленні фактів під час проведення перевірки породжують виникнення правової невизначеності. Так, контролюючий орган вирішуючи питання про надіслання податкового повідомлення-рішення пов`язує не встановлені достовірно фактичні обставини (дії платника податку) із диспозицією тієї чи іншої норми податкового законодавства.

Не встановлення або необґрунтоване встановлення складу правопорушення, за висновком суду, не може породжувати настання негативних наслідків для платника податків.

Згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 КАС України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Підсумовуючи аналіз висновків, викладених в акті від 07.11.2018 слід зазначити, що податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2018 винесене не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин (документів), що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі аналогічним чином здійснених висновків, за умови штучно створеної правової невизначеності, що у сукупності дає підстави вважати таке податкове повідомлення-рішення протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Зважаючи на недоведеність відповідачем правомірності здійснення висновків для винесення податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2018 суд убачає підстави для визнання протиправним та скасування такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 250, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління №24» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2018.

3. Стягнути витрати зі сплати судового збору на користь Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління №24» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві у розмірі 19 210,00 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Спеціалізоване монтажне управління №24» (03118, м. Київ, пр-т Лобановського, будинок 96, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текст рішення складений 21.02.2020.