Справа № 540/1109/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/1109/19
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Танасогло Т.М.,

при секретарі Чугунові С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення 12.08.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення щомісячної грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якій просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням за 10 місяців у розмірі 13 400 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем було безпідставно припинено виплату належної йому щомісячної грошової допомоги при звільненні зі служби у зв`язку із скороченням штатів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 10.09.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач (апелянт) підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, скасуванні рішення суду 1-ї інстанції та задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання суду 2-ї інстанції не з`явився, про день, час та місце судового засідання був своєчасно та належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

26.04.2018 року наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції №88/ОС майора внутрішньої служби ОСОБА_1 з 02.05.2018 року було звільнено з посади «заступника начальника Херсонського міського відділу з питань пробації» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Вислуга позивача на день звільнення зі служби в календарному обчисленні становить 11 років 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні 14 років 01 місяць 21 день.

Далі, після свого звільнення зі служби, ОСОБА_1 звернувся до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції із заявою від 12.05.2018 року, в якій просив відповідача, у відповідності до приписів ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п.11 Порядку №393 від 17.07.1992р., виплачувати йому щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, яка, в свою чергу, на підставі цієї заяви, була йому нарахована та виплачувалася протягом 3-х місяців (т.б. за травень, червень і липень 2018 року), після чого ця виплата була припинена.

03.03.2019 року позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління із заявою, в якій просив повідомити про підстави припинення виплати йому грошової допомоги з серпня 2018 року та повернення коштів, нарахованих за травень 2018 року, а 24.04.2019 року звернувся до Міністра юстиції України із аналогічною заявою.

20.05.2019 року Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції своїм листом №3.3/345-19/П-287 повідомило позивача, що йому дійсно до 31.07.2018 року нараховувалася та виплачувалася щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за спеціальним званням, але, у зв`язку із відсутністю необхідного фінансування за бюджетною програмою КПКВК 3601030 «Забезпечення діяльності органів пробації», її виплата була припинена та буде в подальшому виплачуватися лише виключно за умови надходження відповідних коштів.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитись з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як передбачено приписами ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII, особам, які звільнені зі служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови ж призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги безпосередньо визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, зі змісту п.11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393 вбачається, що особам, звільненим із служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

При цьому, щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці І цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Згідно додатку 14 до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, оклад за спеціальне звання «майор внутрішньої служби» складає 1340 грн.

Разом з тим, відповідно до приписів абз.5 п.11 Порядку №393 особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги:

- знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді);

- були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації;

- набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату.

Аналогічні положення містяться і у пп.3 п.2 розділу 3 «Порядку виплат грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалось вище, позивач «майор внутрішньої служби» ОСОБА_2 С ОСОБА_3 проходив службу на посаді «заступника начальника Херсонського міського відділу з питань пробації» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.04.2018 року №88/ОС майора внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено зі служби за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

При цьому, слід звернути увагу на те, що одразу ж після звільнення позивача зі служби, т.б. у травні 2018р., за його власноручною заявою від 12.05.2018 року Південним міжрегіональним управлінням йому була нарахована щомісячна грошова допомога, у відповідності до приписів ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка, в свою чергу, фактично виплачувалася останньому у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом 3-х місяців (т.б. за травень, червень та липень 2018р.).

Далі, як встановлено судовою колегією та не заперечується сторонами, вказана вище спірна виплата була припинена у зв`язку із відсутністю достатнього фінансування за бюджетною програмою КПКВК 3601030, що підтверджується листом-відповіддю начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробці Малаховим О.А. вих.№3.3/345-19/П-287 від 20.05.2019р. (а.с.16).

Крім того, як вже зазначалося вище, вказаним листом вих.№3.3/345-19/П-287 від 20.05.2019р., окрім іншого, позивача також було одночасно повідомлено про те, що за умови надходження необхідних коштів виплата спірної грошової допомоги буде йому продовжена.

Разом з тим, з цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У зв`язку з зазначеним, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачу, в даному випадку, було протиправно відмовлено у виплаті щомісячної грошової допомоги з підстав відсутності коштів (відповідного фінансування).

При цьому, судова колегія також вважає за необхідне звернути увагу й на той факт, що приписами абз.5 п.11 Порядку №393 передбачено вичерпний перелік підстав для припинення виплати спірної щомісячної грошової допомоги, під які позивач, в свою чергу, не підпадає.

Що ж стосується посилань відповідача на те, що позивача фактично одразу ж після звільнення 02.05.2018 року зі «служби», т.б. з 03.05.2018 року було прийнято на «роботу» (т.б. по КЗпП України), т.б. на посаду «заступника начальника» філії Державної установи «Центр пробації» в Херсонській області, що на його думку, є підставою для припинення спірної виплати, то судова колегія вважає таку позицію сторони відповідача необґрунтованою, безпідставною та взагалі не заснованою на законі (т.б. не відповідаючою положенням абз.5 п.11 Порядку №393), оскільки позивач як на момент виникнення спірних правовідносин, так і до цього часу працює фактично у іншій державній установі за «трудовим договором» (наказ №28/К від 02.05.2018.) як працівник ДКВС України, який не має спеціального звання, а не продовжує проходити в/службу.

При цьому, відповідно до абз.5 п.11 Порядку №393 особам в період отримання щомісячної грошової допомоги припиняється виплата якщо: знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді); були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації; набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання протягом 1-го року після звільнення передбаченої приписами ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п.11 Порядку №393 від 17.07.1992р. та абз.1 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. №393, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням та, в свою чергу, не підпадає під жодну з визначених абз.5 п.11 вказаного Порядку №393 категорій, яким припиняються спірні виплати, а тому, відповідно, по справі є усі наявні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Що ж стосується безпосередньо періоду та суми невиплаченої частини щомісячної грошової допомоги, то судова колегія з цього приводу зазначає, що оскільки позивачу фактично вже було виплачено таку допомогу за 2 (два) місяці (т.б. черень, липень), то, згідно із додатком 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, позивачу ще належить виплатити грошову допомогу за 10 місяців (т.б. за травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018р., січень, лютий, березень, квітень 2019р.) у загальному розмірі 13 400 грн. (т.б. 1340 грн. х 10 міс.).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства, в зв`язку із чим, адміністративний позов підлягає лише частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про задоволення позову.

Отже, оскільки апеляційним судом фактично задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його позов, то відповідно, і судовий збір, сплачений ним за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги, також підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та приписи ст.ст.132,139 КАС України, судова колегія вважає за необхідне стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений ним за подання адміністративного позову та апеляційної скарги судовий збір у загальному розмірі 1921 грн. (т.б. 768,4 + 1152,6).

Керуючись ст.ст.139,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням за невиплачений період , тобто за 10 місяців у розмірі 13 400 грн.

Сягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений за подання адміністративного позову та апеляційної скарги по даній справі №540/1109/19 судовий збір у загальному розмірі 1921 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцової

Т.М. Танасогло