Справа № 640/17631/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 лютого 2020 року справа №640/17631/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомДержавної служби геології та надр України (далі по тексту - позивач, Держгеонадра)
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Департамент ДВС МЮУ)
проскасування постанови про стягнення виконавчого збору

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн., у зв`язку із тим, що підстави для стягнення такого збору відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/17631/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року відповідачем надано до суду копії матеріалів виконавчого провадження №59909662.

У письмовому відзиві відповідач зазначив про правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем від 28 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження №59909662 з виконання виконавчого листа №826/11785/17, виданого 01 квітня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов`язання Державної служби геології та надр України повторно розглянути заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подану листом від 03 лютого 2017 року №3/2-01-990 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і гази (промислова розробка родовищ) площі Созанського, розташованої в межах південно-західної частини північно-західного шельфу Чорного моря, строком на 30 років, з урахуванням висновків суду. Надано боржнику десятиденний строк для виконання рішення суду. Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16 692,00 грн.

Крім того, постановою від 28 серпня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем стягнуто з Державної служби геології та надр України виконавчий збір у розмірі 16 692,00 грн.

Позивач звертаючись із даним позовом до суду зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 28 серпня 2019 року підлягає скасуванню з огляду на те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, ним було фактично виконано самостійно в повному обсязі без примусового виконання і проведення будь-яких виконавчих дій.

Так, позивач вказує, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17 ним повторно розглянуто заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подану листом від 03 лютого 2017 року №3/2-01-990 щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і гази (промислова розробка родовищ) площі Созанського, розташованої в межах південно-західної частини північно-західного шельфу Чорного моря, строком на 30 років та передано її на розгляд Комісії з питань надрокористування.

З урахуванням висновків Комісії з питань надрокористування (протокол від 19 квітня 2019 року № 4/2019), Державною службою геології та надр України видано наказ від 16 серпня 2019 року №292 «Про прийняте рішення щодо надання спеціального дозволу на користування надрами», пунктом 1 якого Публічному акціонерному товариству «Укргазвидобування» відмовлено в наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і гази (промислова розробка родовищ) площі Созанського, розташованої в межах південно-західної частини північно-західного шельфу Чорного моря, строком на 30 років.

Зазначений наказ розміщено на офіційному веб-сайті Держгеонадр в розділі «Діяльність - Накази Держгеонадр».

Натомість, відповідач вважає, що з наданих позивачем документів не вбачається фактичного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17, зокрема, зазначає, що доводи позивача, викладені в заяві про закінчення виконавчого провадження від 12 вересня 2019 року зводяться до його незгоди з висновками, викладеними в названому рішенні суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступними мотивами.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої та четвертої цієї ж статті за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до положень частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується законодавцем із початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, який надійшов, зокрема, від суду (пункт 3 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17 визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо нездійснення розгляду та неприйняття рішення у встановлений строк з приводу заяви Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», поданої листом від 03 лютого 2017 року №3/2-01-990, щодо надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і гази (промислова розробка родовищ) площі Созанського, розташованої в межах південно-західної частини північно-західного шельфу Чорного моря, строком на 30 років; зобов`язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подану листом від 03.02.2017 року №3/2-01-990 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і гази (промислова розробка родовищ) площі Созанського, розташованої в межах південно-західної частини північно-західного шельфу Чорного моря, строком на 30 років, з урахуванням висновків суду.

Крім того, зі змісту рішення вбачається висновок суду щодо протиправної бездіяльності Державної служби геології та надр України щодо неприйняття рішення у встановлений строк з приводу поданої позивачем 03 лютого 2017 року заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами, необхідність оформлення такого рішення у формі наказу та на підставі висновків Комісії з питань надрокористування.

Належним та ефективним способом захисту прав позивача у справі №826/11785/17 суд визнав зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.03.2017 року разом з доданими до неї документами, з урахуванням при цьому висновків суду, викладених у рішенні.

При цьому, судом зазначено, що не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання Державної служб геології та надр України вчинити дії з надання Публічному акціонерному товариству «Укргазвидобування» спеціального дозволу на користування надрами, оскільки суд не може підміняти державний орган, дії якого оскаржуються, та приймати замість нього рішення, яке належить до компетенції виключно цього органу, так як такі дії суду виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17 повторно розглянув заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подану листом від 03.02.2017 р. №3/2-01-990 щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами та передав її на розгляд Комісії з питань надрокористування, як того вимагають приписи Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615, який регулює питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу, внесення змін до нього (далі - Порядок №615).

З урахуванням висновків Комісії з питань надрокористування (протокол від 19 квітня 2019 року № 4/2019), Державною службою геології та надр України видано наказ від 16 серпня 2019 р. №292 «Про прийняте рішення щодо надання спеціального дозволу на користування надрами», пунктом 1 якого Публічному акціонерному товариству «Укргазвидобування» відмовлено в наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і гази (промислова розробка родовищ) площі Созанського, розташованої в межах південно-західної частини північно-західного шельфу Чорного моря, строком на 30 років.

Зазначений наказ розміщено на офіційному веб-сайті Держгеонадр в розділі «Діяльність - Накази Держгеонадр».

Підсумовуючи викладене, суд погоджується з висновками позивача щодо самостійного фактичного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17: заява Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подана листом від 03 лютого 2017 року №3/2-01-990, щодо надання спеціального дозволу на користування надрами повторно розглянута, за результатами розгляду заяви, поданої листом від 03 лютого 2017 року №3/2-01-990 Комісією з питань надрокористування прийнято відповідне рішення (протокол від 19 квітня 2019 року № 4/2019), Держгеонадрами прийнято рішення у формі наказу, який у відповідності до абзацу 5 пункту 25 Порядку №615 розміщений протягом п`яти днів на офіційному веб сайті.

Заявою від 23 вересня 2019 року позивач повідомив відповідача про необхідність скасування постанови про стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження на підставі частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на час розгляду справи судом відповідачем не закінчено таке виконавче провадження як того вимагають положення Закону України «Про виконавче провадження», як не вжито інших заходів з метою забезпечення примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17, що у свою чергу, свідчить про відсутність підстав із якими законодавство пов`язує можливість примусового стягнення виконавчого збору.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, та наявності підстав для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 28 серпня 2019 року у сумі 16 692,00 грн.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, позивачем доведено протиправність постанови про стягнення виконавчого збору, у той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №864 від 18 вересня 2019 року.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Державної служби геології та надр України задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 серпня 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн. у виконавчому провадженні ВП №59909662.

3. Стягнути на користь Державної служби геології та надр України понесені судові витрати у розмірі 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню, 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Державна служба геології та надр України (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, буд. 16; ідентифікаційний код 37536031);

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код 00015622).

Суддя В.А. Кузьменко