Справа № 686/8230/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/8230/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

20 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Клюцука В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2019 року (місце ухвалення рішення - м Хмельницький, повний текст складено 20 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області Заярнюк Ольги Сергіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області Заярнюк Ольги Сергіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним зменшення Управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року складової її пенсійної виплати на 43,29 грн., а з 01 травня 2017 року - ще на 24,05 грн., а також не проведення Управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому ОСОБА_1 індексації пенсії наростаючим підсумком за період з січня 2017 року і підвищення основного розміру пенсії з 01.03.2013 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області:

- доплатити ОСОБА_1 за кожен місяць, починаючи з 01.12.2016 року, суму 43,29 грн., а з 01.05.2017 року - додатково до цієї суми за кожен місяць ще 24,05 грн. індексації її пенсії, а також компенсацію зазначеної індексації у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію її пенсії у межах прожиткового мінімуму за період з січня 2017 року по вересень 2017 року в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, за опублікованими Державною службою статистики України індексами споживчих цін, обчисленими наростаючим підсумком до сформованого відповідачем коефіцієнта індексації станом на грудень 2014 року 118,9% при базовому місяці грудні 2013 року з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також компенсацію зазначеної індексації у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

- нарахувати ОСОБА_1 підвищення основного розміру її пенсії з 01.03.2013 року згідно з Порядком підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 р. № 341 «Про заходи щодо реалізації частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (з наступними змінами) за коефіцієнтом 1,0298 з виплатою цієї доплати в наступні місяці 2013 - 2017 рр. з компенсацією цього підвищення у зв`язку з несвоєчасною його виплатою.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області подати у строк один місяць з дня набрання даним рішенням суду законної сили звіт про його виконання.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Також в обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що всі нарахування пенсійної виплати позивача здійснюються в повній відповідності до чинного законодавства, а права на перерахунок пенсійної виплати ані в частині нарахування індексації, ані в частині підвищення основного розміру пенсії вона не має. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення моральної школи, оскільки позивачем не доведена наявність причинно-наслідкового зв`язку між будь-якими діями чи бездіяльністю відповідачів та погіршенням стану її здоров`я.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивачка вказала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник третьої особи та відповідач - начальник Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області Заярнюк О.С. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як пенсіонерка за віком перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, а в даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Востаннє підвищення основного розміру пенсії позивачки проведено Управлінням з 01 травня 2012 року, що підтверджується матеріалами її пенсійної справи, зокрема, розпорядженням на перерахунок пенсій з 01 травня 2012 року.

Пенсійна виплата позивачки містить дві складові, які обраховуються від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме підвищення за особливі заслуги перед Україною (20%) і доплата за 17 років понаднормативного стажу (17%).

З 01 грудня 2016 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, збільшився з 1130 грн до 1247 грн, у зв`язку з чим Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому провело обрахунок пенсійної виплати позивачки, за яким збільшило розмір підвищення за особливі заслуги перед Україною і доплати за понаднормативний стаж загалом на 43,29 грн, і на цю ж суму зменшило складову індексації пенсійної виплати позивачки, внаслідок чого загальний розмір виплати залишився незмінним.

Також з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, збільшився з 1247 грн до 1312 грн, Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, пропорційно збільшивши підвищення за особливі заслуги перед Україною і доплату за понаднормативний стаж, знову зменшило складову індексації пенсійної виплати позивачки на суму такого збільшення 24,05 грн.

Вказана в обох вище зазначених випадках складова індексації пенсійної виплати позивачки сформована за січень грудень 2014 року наростаючим підсумком згідно з індексами зростання споживчих цін по жовтень 2014 року.

Такі дії були вчинені управлінням Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, незважаючи на визнання постановою Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року у справі № 686/16578/16-а між тими ж сторонами неправомірними аналогічних дій управління за попередній період, коли прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, був збільшений з 01 травня 2016 року.

Крім того, з січня 2015 року Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому (а згодом відповідач як його правонаступник) не нараховувало і не сплачувало позивачу поточну індексацію пенсії наростаючим підсумком згідно з індексами зростання споживчих цін з листопада 2014 року і далі, незважаючи на те, що на користь позивачки вже ухвалено постанову суду у вище вказаній справі № 686/16578/16-а стосовно даної бездіяльності за період з січня 2015 року по грудень 2016 року включно.

За вказаною постановою суду від 21 квітня 2017 року вирішено визнати дії Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому протиправними; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому з 01 травня 2016 року доплатити щомісячно ОСОБА_1 кошти в сумі 20,72 грн, на яку зменшено складову пенсійної виплати - індексацію, що обчислена у 2014 році та компенсацію індексації у зв`язку із несвоєчасною виплатою, нарахувати та виплатити індексацію пенсії ОСОБА_1 у межах прожиткового мінімуму з січня 2015 року по грудень 2016 року включно відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 за опублікованими індексами споживчих цін, обчислених наростаючим підсумком до сформованого коефіцієнта індексації станом на грудень 2014 року 118,9 % при базовому місяці грудні 2013 року та компенсацію цього доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою; стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на користь ОСОБА_1 1500 грн моральної шкоди.

Наведені обставини підтверджуються також наявними у справі копіями листів Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому від 06 квітня 2017 року за вих. № 111/3-12 та від 14 серпня 2017 року за вих. № 315/3-12.

Не погоджуючись з діями відповідачів, позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку, починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Дію частини 2 статті 42 зупинено з 1 березня 2014 року до стабілізації економічної ситуації в країні згідно із Законом № 1166-VII від 27 березня 2014 року.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції від 01 січня 2015 року) та 103 відсотка (в редакції від 01січня 2016 року).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до статті 6 Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101%. (в редакції від 15 грудня 2015 року) та 103% (в редакції від 24 лютого 2016 року).

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, визначений в абаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, до яких, серед інших, віднесена пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат, установлених законодавством), крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 Порядку пенсії індексуються в межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відповідно до пункту 5 Порядку до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Таким чином, Законом та Порядком не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі виплат індексації пенсії, тому її нарахування та виплата, за загальним правилом, не може бути здійснена на якийсь строк та не може бути обмежена будь-яким кінцевим терміном або строком, при умові, що не відбулись зміни в законодавстві.

Враховуючи вищевикладене, відповідач зобов`язаний провести нарахування індексації пенсії з урахуванням суми індексації в попередньому 2014 року, визначеної за ці періоди, виходячи з базового місяця та індексу споживчих цін, що були встановлені за минулі періоди.

Також колегія суддів звертає увагу, що збільшення складових окремої пенсійної виплати за особливі заслуги і за понаднормативний стаж у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму взагалі не є підвищенням пенсійної виплати у розумінні пункту 5 Порядку.

Підвищення регулюється частиною 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З часу збільшення з 01 грудня 2016 року прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1130 грн до 1247 грн складові пенсійної виплати позивачки, які залежать від його розміру, мають становити: 1247 х (20% : 100) = 249,40 грн (підвищення за особливі заслуги перед Україною) та 1247 х (17% : 100) = 211,99 грн (доплата за понаднормативний стаж).

До 01 грудня 2016 року вони становили 226,00 грн та 192,10 грн, відповідно.

За таких обставин пенсійна виплата позивача на підставі підвищення прожиткового мінімуму з 01 грудня 2016 року повинна збільшитися за рахунок збільшення цих складових на 43,29 грн ((249,40 226,00) + (211,99 192,10) = 23,40 + 19,89).

Натомість пенсійна виплата позивача була неправомірно зменшена на вказану суму за рахунок обчисленої в 2014 році складової індексації її пенсії.

Так само з часу збільшення з 01 травня 2017 року прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1247 грн до 1312 грн складові пенсійної виплати позивача, які залежать від його розміру, мають становити: 1312 х (20% : 100) = 262,40 грн (підвищення за особливі заслуги перед Україною) та 1312 х (17% : 100) = 223,04 грн (доплата за понаднормативний стаж). До 01.05.2017 року вони становили 249,40 грн та 211,99 грн відповідно.

Отже, пенсійна виплата позивача на підставі підвищення прожиткового мінімуму з 01 травня 2017 року повинна збільшитися за рахунок збільшення цих складових на 24,05 грн ((262,40 249,40) + (223,04 211,99) = 13 + 11,05).

Натомість пенсійна виплата позивача була неправомірно зменшена на вказану суму за рахунок обчисленої в 2014 році складової індексації її пенсії.

Колегією суддів встановлено, що індексація пенсійної виплати у зв`язку з інфляцією за період з січня 2017 року до часу звернення позивача з даним позовом до суду не провадилася.

Посилання апелянта на правомірність обчислення пенсійних виплат позивача колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до пункту 5 Порядку індексація зменшується, якщо вона нарахована за минулий рік і лише у взаємодії, коли відбулося підвищення основного розміру раніше призначеної пенсії з 01 березня згідно з нормою частиною 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і таке підвищення в сумі менше нарахованої індексації за минулий рік. У такому випадку сума індексації зменшується на суму цього підвищення за частиною 2 статті 42, а сума пенсійної виплати залишається такою ж як до підвищення за частиною 2 статті 42 Закону.

При збільшенні пенсійної виплати позивача за рахунок її складових (підвищення за особливі заслуги перед Батьківщиною та доплати за понаднормативний стаж) у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, без підвищення основного розміру пенсії, що призначений позивачу відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сума індексації не може зменшуватися.

Порядок нарахування основного розміру пенсії, визначений статтею 28 вище вказаного Закону, для визначення основного розміру пенсії позивача не застосовувався, оскільки дана стаття визначає мінімальний розмір пенсії за віком, а в позивача пенсія не була мінімальною, про що свідчить наявність у складі пенсійної виплати позивача доплати за понаднормативний стаж 17 років.

Також колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що 01 квітня 2014 року дія частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зупинена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", оскільки діючою залишалась частина 1 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачена індексація пенсій громадян.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому порушено вимоги чинного законодавства при проведенні індексації та підвищення пенсійних виплат позивачки.

Таким чином, зменшення Управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому позивачу з 01 грудня 2016 року складової її пенсійної виплати на 43,29 грн, а з 01 травня 2017 року ще на 24,05 грн є протиправним.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що непроведення відповідачем індексації пенсії наростаючим підсумком за період з січня 2017 року і підвищення основного розміру пенсії з 01 березня 2013 року є протиправним.

Стосовно здійснення компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з вище вказаними порушеннями, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 07 листопада 2012 року у справі №6-131цс12 та колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14.

Згідно з Порядком № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, що їх громадяни одержують у гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення розміру компенсації обчислюється множенням місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому самому місяці, у якому виплачується заборгованість за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 7 Порядку компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема, коштів Пенсійного фонду.

Основною умовою для виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсій).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування добровільно чи на виконання рішення суду.

Так як, в частині зменшення пенсійної виплати і не проведення індексації пенсії позов є обґрунтованим, тому відповідач зобов`язаний доплатити позивачу за кожен місяць, починаючи з 01 грудня 2016 року, суму 43,29 грн, а з 01 травня 2017 року додатково до цієї суми за кожен місяць ще 24,05 грн індексації її пенсії.

Також відповідач зобов`язаний доплатити позивачці компенсацію зазначеної індексації у зв`язку з несвоєчасною її виплатою; нарахувати та виплатити позивачці індексацію її пенсії у межах прожиткового мінімуму за період з січня 2017 року по вересень 2017 року в порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком № 1078, за опублікованими Державною службою статистики України індексами споживчих цін, обчисленими наростаючим підсумком до сформованого відповідачем коефіцієнта індексації станом на грудень 2014 року 118,9% при базовому місяці грудні 2013 року з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, підлягає виплаті компенсація зазначеної індексації у зв`язку з несвоєчасною її виплатою, тому слід нарахувати позивачу підвищення основного розміру її пенсії з 01 березня 2013 року згідно з Порядком підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 року № 341 "Про заходи щодо реалізації частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (з наступними змінами) за коефіцієнтом 1,0298 з виплатою цієї доплати в наступні місяці 2013 2017 роки з компенсацією цього підвищення у зв`язку з несвоєчасною його виплатою.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 264 "Про підвищення розмірів пенсій у зв`язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника" у 2013 році для підвищення розміру пенсій з 1 березня згідно з частиною другою статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується коефіцієнт 1,0298.

Підвищенню підлягають пенсії, обчислені згідно із зазначеним Законом та Законами України "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Порядку підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 року № 341, згідно із цим Порядком підвищується розмір пенсій, який склався на 31 грудня року, що передує року підвищення пенсії, обчислений відповідно до статті 27 або визначені згідно з пунктом 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням абзацу другого частини першої статті 28 та підвищень у попередніх роках відповідно до частини другої статті 42 зазначеного Закону.

Колегія суддів звертає увагу, що основний розмір пенсії позивача визначено за формулою, передбаченою статтею 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Останнє підвищення розміру пенсії позивачки мало місце в травні 2012 року. За таких обставин у 2013 році їй мало бути проведено підвищення розміру пенсії з 1 березня згідно з частиною другою статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням коефіцієнту 1,0298.

Проте, такого підвищення проведено не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що непроведення позивачу підвищення основного розміру пенсії з 01 березня 2013 року слід визнати протиправним і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області нарахувати позивачу підвищення основного розміру її пенсії з 01 березня 2013 року за коефіцієнтом 1,0298 з виплатою цієї доплати в наступні місяці 2013 2017 років з компенсацією цього підвищення у зв`язку з несвоєчасною його виплатою.

Щодо рішення суду першої інстанції, в частині стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту, оскільки сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним, особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У спірному випадку судом першої інстанції встановлено, що позивач була вимушена неодноразово звертатися за захистом порушеного права та тривалий час перебувала в стані правової невизначеності, що з урахуванням її похилого віку мало вплив на її психічний та емоційний стан.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статі 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна поведінка не викликала у неї негативних емоцій, психічного напруження.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав стверджувати про те, що у спірних відносинах позивачці було завдано моральної шкоди.

Що стосується її розміру, то відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги щодо розумності і справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що співмірною компенсацією завданої моральної шкоди є шкода у розмірі 2000,00 грн.

Щодо зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, що передбачено частиною 1 статті 382 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення вказаного заходу судового контролю є доцільним виключно у випадку, коли наявні достатні та об`єктивні підстави вважати, що суб`єкт владних повноважень буде ухилятись від виконання судового рішення.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що враховуючи норми КАС України, на час розгляду справи наявні підстави для встановлення контролю виконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 лютого 2020 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.