Справа № 761/47235/18
Суддя: Мальцев Д. О.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/274/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Чугаєвій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами позовного провадження в спрощеному порядку в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Е. про визнання дій та рішень державного виконавця протиправними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Е. (далі по тексту - відповідач 2), відповідно до якого просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Е. від 20.11.2018 про повернення виконавчого листа № 761/38002/17 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 28.09.2018, виконавче провадження № 57502258 та зобов`язати виконавця негайно поновити виконавче провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві перебувало виконавче провадження № 57502258 з примусового виконання виконавчого листа № 761/38002/17, виданого 28.09.2018 Шевченківським районним судом м.Києва. ГУ ПФУ здійснило перерахунок пенсії позивачу. Державний виконавець повернув позивачу виконавчий лист з підстав, визначених п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, позивач вважає, що ГУ ПФУ не виконало рішення суду, не здійснило виплату різниці між перерахованою та фактично виплаченою пенсією. При цьому, посилання ГУ ПФУ на постанову КМУ від 21.02.2018 № 103, якою встановлено порядок перерахунку та виплати пенсії та яка суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач вважає неправомірним та таким, що порушує права останньої на невідкладне отримання пенсії. А тому, оскільки рішення суду не було виконане в частині виплати різниці пенсії, дії державного виконавця щодо повернення позивачу виконавчого листа остання вважає неправомірними та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження». З врахуванням наведеного, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Від відповідача відзив не надходив.

11.12.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

31.01.2019 ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

20.03.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та залишено без руху.

08.07.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

12.08.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Додатково надала до матеріалів справи копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, яку просила врахувати під час прийняття рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи відомості щодо належного повідомлення учасників справ про дату, час та місце проведення судового засідання, а також ту обставину, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ст. 268, 287 КАС України, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві перебувало виконавче провадження № 57502258 з примусового виконання виконавчого листа № 761/38002/17, виданого 28.09.2018 Шевченківським районним судом м.Києва, відповідно до якого Головне управління Пенсійного фонду України було зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 22/6-771479, виданої 26.05.2017 МВС України та виплатити різницю між пеперахованою та фактично виплаченою пенсією за період з 01.01.2016 по день ухвалення рішення та зобов`язати ГУ ПФУ виплачувати позивачу пенсію з моменту набуття законної сили судовим рішенням у справі, у розмірі перерахованому відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії№ 22/6-71479, виданої 26.05.2017 МВС України.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києва Григорян О.Г. від 20.11.2018, винесеною в рамках виконавчого провадження ВП № 57502258, виконавчий лист № 761/38002/17, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 28.09.2018 повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З вказаної постанови вбачається, що ГУ ПФУ у м. Києві своїм листом повідомило ВПВР ГТУЮ в м. Києві про те, що Управлінням на виконання постанови КМ України від 21.02.2018 № 103 у квітні 2018 року здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 відповідно до Довідки від 22.03.2018.

Виплату різниці пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 81 951, 84 грн. буде проведено в порядку, визначеному постановою КМ України від 21.02.2018 № 103 після виділення коштів з Державного бюджету України та у визначених відповідно до Постанови частинах, щомісяця, за окремі періоди.

У своїй постанові державний виконавець також зазначив, що вказані обставини виключають можливість вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до листа Пенсійного фонду України вбачається, що сума перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 становить 81 951, 84 грн. та буде виплачуватись позивачу у визначеному порядку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно, 502 % місячного розміру підвищення пенсії (складає 1707, 33 грн.), з 01.01.2020 - до забезпечення повної виплати розрахованої суми щомісячно, 100 % місячного розміру підвищення пенсії (складає 3414, 66 грн).

За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2018 в частині зобов`язання ГУ ПФУ України в м. Києві виплатити позивачу різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією за період з 01.01.2016 по день ухвалення рішення суду, Управлінням не виконано.

Вказану обставину в тому числі встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 по справі № 761/46248/18 за позовом ГУ ПФУ в м. Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві про визнання неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу.

Зокрема, постановою суду встановлено, що з аналізу листа ГУ ПФУ в м. Києві від 01.11.2018, надісланого Управлінням до ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві щодо виконання постанови про відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку, вбачається, що останній повідомив державного виконавця про виконання виконавчого провадження в майбутньому, в порядку, визначеному Постановою КМ України від 22.08.2018 № 649.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення постанови про відкриття виконавчого провадження № 575022581, ГУ ПФУ в м. Києві не виконало судове рішення у добровільному порядку протягом 10 робочих днів, а тому державний виконавець при винесенні постанови про накладення штрафу діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що рішення суду виконане в повному обсязі не було.

Так, відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями п. 1-5, ч. 2 ст. 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно із положеннями ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 вказаного Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Разом з тим, державний виконавець в судове засідання не з`явився, доказів того, що існували обставини, які унеможливили вчинення виконавцем виконавчих дій та були наявні підстави повертати виконавчий документ на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», до матеріалів справи не надав, правомірність своїх дій не довів.

При цьому, посилання боржника на ту обставину, що рішення суду буде виконане ним в майбутньому, суд не вважає достатньою підставою для винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу.

В свою чергу, невиконання рішення суду та прийняття постанови про повернення виконавчого документу з формальних підстав призведе до того, що воно не буде виконано та суперечитиме основним принципам національного законодавства України і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень ст. 8, 9 КАС України є його складовою.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» нагадав, що п.1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року) надано кожному право звертатися до суду у разі будь-якого спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим до виконання, залишалося б недіючим та визнав немислимим, що п.1 ст.6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; крім того, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Також Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі «Васильєв проти України» зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов, із викладенням заперечень проти нього, а також доказів правомірності своїх дій не надав.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Е. від 20.11.2018 про повернення виконавчого листа № 761/38002/17 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 28.09.2018, виконавче провадження № 57502258 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання виконавця негайно поновити виконавче провадження задоволенню не підлягають, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

За таких обставин, вказана вимога є необґрунтованою, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, так як державний виконавець, в разі скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу зобов`язаний самостійно поновити виконавче провадження.

Доказів того, що державний виконавець вказаних дій не вчинить, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Е. про визнання дій та рішень державного виконавця протиправними, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Е. від 20.11.2018 про повернення виконавчого листа № 761/38002/17 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 28.09.2018, виконавче провадження № 57502258.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення суду - 23.08.2019.

Суддя: