Справа № 640/24054/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року м. Київ № 640/24054/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Оріон»

до Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Оріон» (далі також - позивач, боржник) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 54822433 виданої 18.11.2019 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60648078 виданої 19.11.2019 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що з метою примусового виконання вимоги №Ю-3-11У від 05.01.2016 року про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 6 802 670, 35 грн., Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №50107657, яке, у зв`язку із його фактичним виконанням боржником, закінчено постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві 15.05.2018 року, а боржником, в свою чергу, сплачено виконавчий збір у розмірі 680 267, 03 грн.

Проте, під час виконання боржником податкової вимоги №Ю-3-11У від 05.01.2016 року в частині сплати як суми боргу так і виконавчого збору, постановою від 04.10.2017 року відкрито виконавче провадження №54822433 з метою примусового виконання вимоги №Ю-3-11У від 08.09.2017 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 3 939 963, 08 грн., в якій вказано, що заборгованість встановлена станом на 28.09.2017 року.

Позивачем зазначено, що станом на початок вересня 2017 року у ДП «Науково-дослідний інститут «Оріон» боргу за сплату єдиного внеску не обліковувалося, а висуваючи вимогу №Ю-3-11У від 08.09.2017 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 3 939 963, 08 грн. податковий орган не міг встановити, яка сума боргу позивача буде складатися на 28.09.2017 року, та звертаючись із заявою від 28.09.2017 року до виконавця мав вказати суму фактичної заборгованості станом на 28.09.2019 року, яка становила 3 770 350, 33 грн., тобто, на 169 612, 85 грн. менше зазначеної суми у вимозі.

Так, ГУ ДФС у м. Києві було повідомлено Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про сплату боргу (недоїмки), встановленого у вимозі від 05.01.2016 року №Ю-3-11У на суму 6 802 670, 35 грн., яку вважати відкликаною.

Позивач, в свою чергу зауважує, що ГУ ДФС у м. Києві помилково повідомлено про спалту боргу саме Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, оскільки виконавче провадження №50107657 перебувало на виконанні у відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві як зведене.

Позивач зауважує, що ГУ ДФС у м. Києві подано дві вимоги про стягнення боргу (недоїмки) з єдиного внеску в різні відділи примусового виконання рішень.

Водночас, розмір вимоги №Ю-3-11У від 08.09.2017 року відповідає обліковому залишку заборгованості за вимогою №Ю-3-11У від 05.01.2016 грн., що призвело до здвоєння виконавчого збору та виконання фактично лише вимоги №Ю-3-11У від 05.01.2016 грн., а тому, виконавчий збір у виконавчому провадженні №54822433 не підлягав стягненню.

Крім того, позивач вважає, що виконавцем не було вчинено жодних виконавчих дій у межах виконавчого провадження №54822433, що також є свідченням протиправності винесеної постанови від 18.11.2019 року, винесену Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору № 54822433, та, як наслідок про протиправність постанови від 19.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60648078 з метою примусового виконання постанови від 18.11.2019 року №54822433.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні на 05.02.2020 року.

Поштовим зв`язком відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, як правонаступником відповідача, направлено до суду супровідний лист від 29.01.2020 року №60648078/2 із поясненнями та матеріалами виконавчого провадження, витребуваного ухвалою суду від 16.01.2020 року про відкриття провадження у справі, які отримано судом 30.01.2020 року.

У супровідному листі зазначено, що відповідачем вчинено усі належні дії, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Крім того, відповідачем зауважено, що доказів оскарження виконавчого документа - вимоги №Ю-3-11У від 08.09.2017 року, позивачем, як боржником у виконавчому провадженні №54822433, не подано ні виконавцю під час здійснення виконавчого провадження, ні суду.

Як і не подано боржником доказів визнання вимоги №Ю-3-11У від 08.09.2017 року такою, що не підлягає виконанню.

Також, відповідачем зауважено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2017 року №54822433 винесено державним виконавцем на підстави вимоги ГУ ДФС у м. Києві №Ю-3-11У від 08.09.2017 року про стягнення з боржника 3 939 963, 08 грн. недоїмки, а не на підставі вимоги №Ю-3-11У від 05.01.2016 року про стягнення 6 802 670, 35 грн.

Період, за який проводиться стягнення недоїмки у виконавчих документах не зазначається.

В свою чергу, чинним законодавством державного виконавця не наділено повноваженнями на власний розсуд приймати виконавчі документи чи повертати їх без прийняття до виконання.

Відповідач, зокрема, просить суд звернути увагу, що повідомлення про погашення недоїмки у сумі 6 802 640, 35 грн. датовано 06.11.2017 року, в той час, як повідомлення про погашення недоїмки у сумі 3 939 963, 08 грн. датовано 18.01.2018 року, в якому зазначено, що платник 19.12.2017 року повністю сплатив борг у сумі 3 939 963, 08 грн., в той час, як в обґрунтуванні адміністративного позову позивач фактично оскаржує вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 08.09.2017 року №Ю-3-11У.

У судове засідання 05.02.2020 року сторони не прибули.

Судом відкладено судове засідання до 14.02.2020 року.

Через канцелярію суду 12.02.2020 року представником позивача подано клопотання про заміну неналежного відповідача.

У судове засідання 14.02.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дійшов висновку про вирішення питання заміни неналежного відповідача у справі за відсутності сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2020 року клопотання позивача про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено неналежного відповідача у адміністративній справі №640/24054/19 - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на належного - Централье Міжрегіональне управління Міністерства юстиції України. Розгляд адміністративної справи №640/24054/19 розпочато спочатку. Судове засідання призначено на 20.02.2020 року.

У судове засідання 20.02.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2016 року №Ю-3-11 на суму 6 802 670,35 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним А.В. від 11.02.2017 року відкрито виконавче провадження №50107657 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2016 року №Ю-3-11У.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним А.В. від 20.02.2017 року стягнуто виконавчий збір у розмірі 680 267, 03 грн.

ГУ ДФС у м. Києві складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2017 року №Ю-3-11У на суму 3 939 963, 08 грн.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Салеомоном А.А. від 04.10.2017 року відкрито виконавче провадження №54822433 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2017 року №Ю-3-11У.

ГУ ДФС у м. Києві направлено на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Повідомлення від 06.11.2017 року №11-17 про сплату боргу (недоїмки) на суму 6 802 670, 35 грн. (вх.23203 від 08.11.2017 року).

У матеріалах виконавчого провадження №54822433 міститься лист ДП «Науково-дослідний інститут «Оріон» за вх. №3210 від 31.01.2018 року в якому зазначено: «… Крім того, зазначаємо, що раніше ДП «НДІ «Оріон» надсилав Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві лист від 18.10.2017 р., яким просив матеріали по виконавчому провадженню №54822433 від 04.10.2017 р. надіслати до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві або повернути виконавчий документ стягувачу без виконання у зв`язку з тим, що за тією ж вимогою відкрито виконавче провадження у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. На підставі вищезазначеного, керуючись ст. 27, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» просимо закрити виконавче провадження №54822433 від 04.10.2017 р., відкрите старшим державним виконавцем Салеомоном А.А. без винесення постанови про стягнення виконавчого збору (всі платежі були здійснені ДП «НДІ «Оріон» самостійно на розрахунковий рахунок ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві).».

ГУ ДФС у м. Києві направлено на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Повідомлення від 18.01.2018 року №01-17 про сплату боргу (недоїмки) на суму 3 939 963, 08 грн. (вх.3162 від 31.01.2018 року).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.03.2019 року передано виконавчий документ вимогу №Ю-3-11У від 08.09.2017 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шатохіним О.П. від 09.04.2019 року прийнято виконавче провадження №54822433.

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. від 18.11.2019 року закінчено виконавче провадження №54822433 з примусового виконання вимоги Ю-3-11У від 08.09.2017 року про сплату боргу (недоїмки) у сумі 3 939 963, 08 грн. на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору постановлено вивести в окреме провадження.

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. від 18.11.2019 року на підставі статей 3, 27, частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 393 996, 31 грн.

На виконання постанови від 18.11.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП №54822433 постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. від 19.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60648078.

Вважаючи вказані постанови від 18.11.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП №54822433 та від 19.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60648078 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, пояснення у супровідному листі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 5 та 7 частини першою статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оцінюючи дії виконавця в межах виконавчого провадження №54822433,суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві 28.09.2017 року звернулося до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою № 15489/9/26-15-17-11-31 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги від 08.09.2017 року №Ю-3-11У про стягнення боргу (недоїмки).

Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 25 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Салеомона А.А. від 04.10.2017 року відкрито виконавче провадження №54822433 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2017 року №Ю-3-11У, та в свою чергу, на підставі повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 18.01.2018 року №01-17 про сплату боргу (недоїмки) на суму 3 939 963, 08 грн. (вх.3162 від 31.01.2018 року), постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.Г. від 18.11.2019 року закінчено виконавче провадження №54822433 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору постановлено вивести в окреме провадження.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.Г. від 18.11.2019 року, з огляду на те, що боржником сплачено борг за вимогою від 08.09.2017 року №Ю-3-11У у сумі 3 939 963, 08 грн. 19.12.2017 року, тобто після відкриття виконавчого провадження №54822433 постановою державного виконавця від 04.10.2017 року, у відповідності до статей 27, частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 393 996, 31 грн., що відповідає приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність стягнутого відповідачем виконавчого збору за примусове виконання вимоги від 08.09.2017 року №Ю-3-11У, навіть враховуючи те, що відповідачем не надано спростування твердження позивача щодо не здійснення жодних виконавчих дій щодо примусового виконання, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір стягненню не підлягає.

З огляду на те, що постанова від 18.11.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП №54822433 є виконавчим документом, постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. від 19.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60648078 з її примусового виконання.

Отже, слід дійти висновку, що відповідачем правомірно та у межах чинного законодавства винесено оскаржувані позивачем постанови.

Щодо доводів позивача про причини задвоєння виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законі інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Дослідивши обґрунтування позову, судом встановлено, що позивач не згоден із правильністю нарахування суми боргу у вимозі від 08.09.2017 року №Ю-3-11У, та взагалі, із діями Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо надіслання повідомлень про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2017 року №11-17 та від 18.01.2018 року №01-17 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, замість відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на виконанні у якого перебували виконавчі провадження №50107657 та №54822433.

Водночас, позивачем не доведено, що саме відповідачем у справі - органом державної виконавчої служби, порушено його права та інтереси.

Матеріали виконавчого провадження №54822433 не містять доказів оскарження позивачем, як боржником, вимоги від 08.09.2017 року №Ю-3-11У, або ж дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в частині надсилання повідомлень про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2017 року №11-17 та від 18.01.2018 року №01-17 до неповноважного органу, повідомлення по таке оскарження виконавця та суду під час розгляду справи.

Отже, судом встановлено, що право позивача не порушено в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем.

Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанови від 18.11.2019 року про стягнення виконавчого збору № 54822433 та постанови від 19.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60648078 задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 205, 229, 241-246, 250, 271, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, - ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Оріон» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Оріон» (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 8-а);

Відповідач: Центральне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (, адреса: м. Київ, провулок Музейний, буд. 2-Д).

Повне рішення складено 20.02.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна