Справа № 640/19903/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Київ № 640/19903/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аверкової В.В., суддів Бояринцевої М.А., Шевченко Н.М. при секретарі судового засідання Ващенку В.А.

за участі представників сторін:

від позивача - Костенко М. А.

від відповідача - Полець Д.М.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз

України"

до Кабінету Міністрів України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються обов`язки;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України виконати п. 7 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» - визначити джерела фінансування та порядок визначення компетенції, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, шляхом внесення відповідних змін у постанову Кабінету Міністрів України №867 від 19 жовтня 2018 року «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», передбачивши у цій постанові джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що п. 7 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено обов`язок відповідача визначити джерела фінансування та порядок визначення компетенції, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, проте, станом на дату подання позову вказаний обов`язок не виконано. На переконання позивача, така бездіяльність позбавляє його права на отримання компенсації, як суб`єкта ринку природного газу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року Кабінету Міністрів України продовжено строк на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2019 року у частині надання відзиву на позовну заяву до 25 листопада 2019 року.

29 листопада 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про дотримання вимог чинного законодавства України при прийнятті постанови №867 від 19 жовтня 2018 року, вказано про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом та неефективність обраного способу захисту прав. Відповідач також зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії з огляду на те, що у спірних правовідносинах наявна дискреція суб`єкта владних повноважень.

29 листопада 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на порушення позивачем строків звернення до суду з даним позовом.

19 грудня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив де зазначено про безпідставність доводів відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року підготовче засідання у справі було закрито, та справу призначено до судового розгляду по суті колегією у складі трьох суддів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №861 «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Положення №861).

Положенням №861 на позивача, як суб`єкта ринку природного газу, покладені спеціальні обов`язки щодо: продажу природного газу його постачальникам; постачання природного газу побутовим споживачам, релігійним організаціям та Державному підприємству «Міжнародний дитячий центр «Артек»; постачання природного газу виробникам теплової енергії; придбання природного газу у Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» та інших суб`єктів господарювання.

Постановою Кабінету Міністрів України про затвердження Положення №867 визначено, що вона набуває чинності з 01 листопада 2018 року та діє до 01 травня 2020 року.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у формі не визначення у Положенні №867 джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються обов`язки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

У частині другій статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» зазначено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до частини першою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Системний аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що повноваження Кабінету Міністрів України спрямовані на забезпечення інтересів суспільства шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України з метою вирішення питань державного управління у сферах, віднесених до його компетенції. При цьому, Уряд України, здійснюючи повноваження щодо забезпечення реалізації державної політики повинен діяти не на власний розсуд, а згідно із законом, який регулює відповідні правовідносини.

За загальним правилом, повноваження трактується, як сукупність прав і обов`язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій.

Так, за своєю суттю поняття обов`язку включає вимогу дотримання певної поведінки, зокрема, виконання дій, утримання від вчинення дій тощо.

Згідно з частиною другою 2 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

У частині третій статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» закріплено, що рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації. Згідно з принципом пропорційності рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу.

Згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

Так, Кабінет Міністрів України затвердив Положення №867 про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Як вбачається з тексту Положення №867, у ньому визначено:

1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу: у п. 1 вказано, що спеціальні обов`язки покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу;

2) обсяг спеціальних обов`язків (п. 3) ;

3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки: у абз. 1 пп. 1) п. 3 - ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»; у пп. 2) п. 3 - оператори газорозподільних систем; у пп. 3) п. 3 - постачальники газу, які придбали природний газ у НАК «Нафтогаз України»; у. пп. 4) п. 3 - господарські товариства, 100 відсотків акцій (паїв, часток) яких належать державі або інші господарські товариства, єдиним акціонером яких є держава (ПАТ «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз»); Додаток до положення;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки (п. 3, п. 10);

6) строк виконання спеціальних обов`язків (п. 12, 13, 14);

Суд звертає увагу на те, що у частині четвертій статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» чітко передбачено положення, які повинно визначати рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу:

1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу;

2) обсяг спеціальних обов`язків;

3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;

6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків;

7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті.

Вказана норма передбачає виключний перелік положень, які повинні визначатись Кабінетом Міністрів України при прийнятті рішення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу.

Порівняльний аналіз змісту Положення №867 та частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» дає підстави для висновку про те, що Кабінет Міністрів України, приймаючи рішення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, не визначив джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Частина четверта статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» пов`язує обов`язок Кабінету Міністрів України визначати джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу одночасно із покладанням спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №826/6066/17.

Тобто, відповідачем у спірних правовідносинах не дотримано вимог пункту 7 частини 4 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу».

Як визначено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №855/81/19, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах має місце бездіяльність відповідача у формі не визначення у Положенні №867 джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються обов`язки.

Щодо наявності у встановленій бездіяльності відповідача ознак протиправності, колегія суддів зазначає наступне.

У пунктах 2, 8 частини другої 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Правова конструкція частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» передбачає єдину умову для визначення джерел фінансування та порядку виплати компенсації - покладання спеціальних обов`язків.

За такого правового регулювання, у разі покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, відповідач повинен прийняти рішення про джерела фінансування та порядок визначення компенсації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №826/6066/17.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що не відповідає вимогам законності бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення у Положенні №867 джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються обов`язки.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, втручання держави у певне право має бути «встановленим законом», переслідувати одну або більше легітимних цілей та бути «необхідним в демократичному суспільстві» - тобто пропорційним переслідуваній меті (зокрема, рішення у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

У справі Janowski v. Poland Європейський суд з прав людини вказав, що прикметник «необхідний» передбачає існування «нагальної суспільної необхідності». При здійсненні оцінки, чи існує така необхідність, Договірні держави користуються певною свободою розсуду.

Звертаючись до ознак «демократичного суспільства», Суд надає особливого значення плюралізму, терпимості і широті поглядів. У цьому контексті, він постановив, що, хоча окремі інтереси повинні при нагоді бути підпорядковані інтересам групи, демократія не означає, що думка більшості має завжди переважати: має бути досягнуто рівновагу, яка забезпечує справедливе та належне ставлення до меншин і уникає будь-яких зловживань домінуючим становищем (рішення у справі Stankov and the United Macedonian Organization Ilinden v. Bulgaria).

Проте, відповідачем у даній справі не наведено жодного обґрунтування щодо недоцільності та відсутності потреби у визначенні в Положенні №867 джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються обов`язки.

Системний аналіз фактичних обставин та матеріалів даної справи, у їх співвідношенні, дає підстави для висновку про те, що бездіяльність відповідача не відповідає критерію пропорційності, оскільки останнім не надано будь-якого обґрунтування її доцільності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Кабінет Міністрів України у відзиві не заперечує відсутність у Положенні №867 порядку визначення джерел фінансування та компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Натомість, відповідач вказує, що право позивача на отримання компенсації не є абсолютним та безумовним, а залежить від ряду обставин з огляду на положення частини сьомої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу».

Так, частина сьома статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» закріплює, що суб`єкт ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, має право на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків, та з урахуванням допустимого рівня прибутку відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що визначення джерел фінансування та порядку компенсації не має наслідком автоматичну виплату позивачу фактичних витрат за виконання спеціальних обов`язків.

Проте, предметом спору у даній справі є саме бездіяльність відповідача щодо встановлення порядку визначення джерел фінансування та компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, а не оцінка наявності чи відсутності правових підстав для отримання позивачем такої компенсації та її розмір.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає доцільними доводи відповідача у вказаній частині.

Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача у межах спірних правовідносин порушеного права або інтересу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що для здійснення своїх повноважень органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Сторонами у справі не заперечується, що Положенням №867 на позивача покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Як вказано вище, чинним законодавством України (частина сьома статті 11 Закону України «Про ринок природного газу») встановлено право суб`єкта ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків.

Отже, невиконання відповідачем свого обов`язку щодо встановлення порядку визначення джерел фінансування та компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, унеможливлює реалізацію позивачем права на отримання такої компенсації.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на звернення з цим позовом у межах спірних правовідносин.

У відзиві на позов Кабінет Міністрів України також вказує, що обраний позивачем спосіб захисту не може забезпечити відновлення порушеного права, що, на переконання відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, відповідач зазначає, що зобов`язальна частина позовних вимог є втручанням у дискреційні повноваження.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право просити про їх захист порушених прав та інтересів, крім іншого, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Системний аналіз змісту позовної заяви, заперечень на відзив та пояснень представника позивача у судовому засіданні дає підстави для висновку про те, що метою подання даного позову є саме зобов`язання Кабінету Міністрів України виконати обов`язок, встановлений пунктом 7 частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу».

Колегія суддів повторно наголошує на тому, що предметом спору у даній справі є саме вказана вище бездіяльність відповідача, а не оцінка наявності чи відсутності правових підстав для отримання позивачем такої компенсації та її розмір.

У Науковому висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 01 березня 2018 року зазначено, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Так, буквальний аналіз змісту пункту 7 частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» дає підстави для висновку про те, що вказана норма не надає відповідачу право обирати з кількох юридично допустимих рішень, при цьому визначає його обов`язок визначити джерела компенсації і порядок компенсації у разі покладення на суб`єктів ринку природного газу спеціальних обов`язків.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, є ефективним та забезпечує поновлення порушеного права у межах спірних правовідносин.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №826/6066/17, обов`язок відповідача визначити джерела компенсації і порядок компенсації, передбачений пунктом 7 частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», що в свою чергу свідчить про відсутність втручання в дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальшу протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 520/1235/19, від 10 грудня 2019 року у справах №825/1297/16 та № 808/5619/14.

Судом встановлено, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухилявся від виконання обов`язку, встановленого пунктом 7 частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу».

Враховуючи викладене, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для зобов`язання Кабінету Міністрів України виконати пункт 7 частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», а саме визначити джерела фінансування та порядок визначення компетенції, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, шляхом внесення відповідних змін у постанову Кабінету Міністрів України №867 від 19 жовтня 2018 року «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», передбачивши у цій постанові джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Щодо вимоги Кабінету Міністрів України про залишення без розгляду даного позову з огляду на положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідач, обґрунтовуючи вказану вимогу, зазначає, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, оскільки з початку набрання чинності Положенням №867 виконував його вимоги.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з цим позовом 17 жовтня 2019 року.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Отже, виконання позивачем спеціальних обов`язків, встановлених Положенням №867 свідчить виключно про його правомірну поведінку, а не про наявність підстав для початку перебігу строку звернення до суду з цим позовом.

Натомість, у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Міністерства енергетики та захисту довкілля України та Міністерства фінансів України з листом від 31 жовтня 2019 року (вх. №31-6101/1.2.1-19) у якому зазначає про неможливість реалізації права на отримання компенсації витрат, здійснених суб`єктом ринку природного газу на якого покладено спеціальні обов`язки.

Листом від 06 грудня 2019 року №1.8-7-14388 Міністерство енергетики та захисту довкілля України направило на погодження до заінтересованих органів виконавчої влади проект постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки».

Станом на дату розгляду справи Кабінет Міністрів України не ухвалив будь-яких рішень, які б свідчили про виконання обов`язку, встановленого пунктом 7 частини четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу».

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №520/1353/17 зазначено, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що до 31 жовтня 2019 року позивач мав намір реалізувати своє право на отримання компенсації витрат, здійснених суб`єктом ринку природного газу на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, судом встановлено, що позивач дотримався строків звернення до адміністративного суд з вимогою про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України і остання є триваючою станом на дату постановлення судового рішення у справі.

Так, у рішенні «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, остаточне від 20 січня 2012 року) Європейський суд з прав людини наголосив на важливості принципу належного урядування. Він передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які спростовували б доводи позивача, відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, у межах спірних правовідносин має місце протиправна бездіяльність Кабінету Міністрів України та наявні правові підстави для зобов`язання відповідача усунути таке порушення шляхом виконання обов`язку, встановленого чинним законодавством України.

Керуючись статтями 77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш ИВ:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються обов`язки.

3. Зобов`язати Кабінет Міністрів України виконати п. 7 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» - визначити джерела фінансування та порядок визначення компетенції, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, шляхом внесення відповідних змін у постанову Кабінету Міністрів України №867 від 19 жовтня 2018 року «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», передбачивши у цій постанові джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Аверкова

Судді М.А. Бояринцева

Н.М. Шевченко

Повний текст виготовлений 20.02.2020.