Справа № 1.380.2019.006393
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006393
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) та стягнення середнього заробітку.

Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій просить:

- визнати протиправними дії Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату позивачу у день виключення із списків частини 01 серпня 2019 року грошової компенсації за неотримане речове забезпечення;

- стягнути з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) середній заробіток в розмірі 45393,53 гривень за непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу в день виключення із списків частини 01 серпня 2019 року грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.

Позовні вимоги мотивує тим, що наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) від 26 червня 2019 року № 277-ос позивача звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01 серпня 2019 №208-ос «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 , помічника начальника загону - начальника групи міжнародного співробітництва та прикордонно-представницької роботи звільненого за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статі 26 Закону у запас, з 01 серпня 2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вказує, що під час проходження служби, 04 червня 2019 року, позивачем подано рапорт на ім`я начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про виплату під час звільнення компенсації за неотримане речове забезпечення. Проте вказує, що під час виключення позивача зі списків 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, станом на 01 серпня 2019 року, виплату грошової компенсації за неотримане речове забезпечення відповідач не здійснив. Вказана виплата проведена лише 22 жовтня 2019 року, згідно виписки банківської карти. Вважає, що оскільки позивач звільнений та виключений зі списків особового складу військової частини з 01 серпня 2019 року, то саме 01 серпня 2019 року відповідач зобов`язаний був в силу закону провести повний розрахунок. Зазначає, що відповідно до довідки про доходи від 26 листопада 2019 року розмір грошового забезпечення за два місяці перед звільненням становить 33361,72 (16651,40 грн за червень 2019 року та 16710,32 грн за липень 2019 року). Відтак, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 546,91 грн за день (33361,72 грн/61 день). Період затримки фактичного розрахунку становить 83 дні, а саме з 01.08.2019 до 22.10.2019, відтак сума середнього грошового забезпечення становить 45393,53 грн (546,91 грн х 83 дні). Вважає дії відповідача протиправними та просить суд задовільнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що позивач під час проходження служби був забезпечений всім необхідним речовим майном особистого користування відповідно до норм забезпечення військовослужбовців речовим майном, тобто держава виконувала умови контракту щодо забезпечення. Виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у відповідності до п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, можлива з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна. Вказує, що підставою для виплати грошової компенсації є звільнення військовослужбовця з військової служби та подання ним рапорту після звільнення. Вказує, що позивач 04 червня 2019 року звернувся з рапортом з вимогою до Мостиського прикордонного загону про отримання грошової компенсації, однак позивач не мав права на отримання вищезазначеної компенсації, в зв`язку з тим, що наказ на звільнення позивача був виданий лише 26 червня 2019 року. Повторно щодо виплати компенсації за нестримане речове майно особистого користування ОСОБА_1 після звільнення та виключення зі списків військової частини до дати подачі позову не звертався, відповідно претензій до Мостиського прикордонного загону не висував. 22.10.2019 ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 23886,38 гривень. Таким чином, на момент виникнення права для отримання компенсації за нестримане речове майно 26 червня 2019 року та до дати звернення до суду, позивач, з вимогою про виплату компенсації не звертався, порядку звернення за грошовою компенсацією вартості нестриманого речового майна не дотримався, відповідно підстави для виплати компенсації за нестримане речове майно було відсутні. Також зазначає, що відповідач є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, відтак вини Мостиського прикордонного загону щодо несвоєчасної виплати компенсації за не отримане речове майно не має. Також зазначає, що норми ст. 117 КЗпП України не поширюються на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення. З врахуванням викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

04.01.2020 позивач подав відповідь на відзив в якій зокрема зазначив, що вдруге звертався до відповідача 29.07.2019 з рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майно. Вважає, оскільки звільнений 01.08.2019, то саме тоді відповідач зобов`язаний провести повний розрахунок згідно вимог закону.

10.01.2020 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що позивач наказ начальника 93 прикордонного загону від 01.08.2019 року №208-ос «Про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення» не оскаржує та не оскаржував раніше, з рапортом (заявою) про не виключення зі списків особового складу частини без повного розрахунку не звертався, що дає підстави вважати, що він фактично погодився на проведення неповного розрахунку (в частині виплати компенсації за не отримане речове майно) при виключенні зі списків особового складу військової частини. З огляду на зазначене та викладене у відзиві на позовну заяву, невчасно виплачена позивачу грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, - не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:
ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, згідно з наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) від 26 червня 2019 року № 277-ос. (а.с.42)

04 червня 2019 року позивачем подано рапорт на ім`я начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про виплату під час звільнення компенсації за неотримане речове забезпечення (а.с.14).

29 липня 2019 року позивачем подано рапорт вх.№10152 про виплату під час звільнення компенсації за неотримане речове забезпечення повторно (а.с.70).

Відповідно до наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01 серпня 2019 №208-ос «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 , помічника начальника загону - начальника групи міжнародного співробітництва та прикордонно-представницької роботи звільненого за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статі 26 Закону у запас, з 01 серпня 2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.15).

Судом встановлено, що під час виключення позивача зі списків 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, станом на 01 серпня 2019 року, виплату грошової компенсації за неотримане речове забезпечення відповідач не здійснив.

Вказана виплата проведена 22 жовтня 2019 року, що підтверджується випискою по банківській картці (а.с.16).

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституцій України).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Умови укладення контрактів з військослужбовцями, порядок проходження служби та підстави її припинення встановлено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 за № 1115/2009 (далі Положення № 1115/2009).

Відповідно до п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Наведеними вище нормами спеціального законодавства передбачено отримання військовослужбовцями компенсації вартості за неотримане речове майно та обов`язок відповідача здійснити повний розрахунок за всіма видами грошового забезпечення (в тому числі і матеріального) в день звільнення. Всупереч вимог зазначених норм відповідач такої виплати в день звільнення не здійснив.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) не є головним розпорядником коштів фінансується з державного бюджету України, а відтак не може передбачати наперед компенсаційні витрати та для їх виплати необхідно оформляти заяви до відповідного органу.

Фактично відповідач щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за неотримане речове майно покликається на відсутність коштів для такого виду виплат.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач із рапортом про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався, не заперечував щодо виключення його зі списків особового складу частини без повного розрахунку, що дає підстави вважати, що він фактично погодився на проведення неповного розрахунку (в частині виплати компенсації за неотримане речове майно) при виключенні зі списків особового складу військової частини, оскільки позивачем спростовано такі твердження відповідача та долучено до матеріалів справи відповідні рапорти від 04.06.2019 та від 29.07.2019.

Судом встановлено, що позивачу нараховано 23886,38 грн належної компенсації за не отримане речове майно. Вказані кошти перераховані та зараховані на картковий рахунок позивача 22.10.2019, що підтверджується випискою по банківському рахунку та не заперечується представником відповідача.

Стосовно посилань відповідача на постанову Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №808/2442/16, то суд зазначає, що фактичні обставини справи №808/2442/16 не є аналогічними фактичним обставинам даної справи, а тому вказану у справі №808/2442/16 правову позицію суд до уваги не бере.

З огляду на викладене, затримка відповідачем виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно є протиправною, а покликання позивача на протиправні дії Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату позивачу у день виключення із списків частини 01 серпня 2019 року грошової компенсації за неотримане речове забезпечення є обґрунтованими, та відповідна позовна вимога - підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) середній заробіток в розмірі 45393,53 гривень за непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу в день виключення із списків частини 01 серпня 2019 року грошової компенсації за неотримане речове забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України через призму правової позиції Верховного Суду свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому судом до уваги не беруться.

Оскільки, грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення 01.08.2019, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно довідки про доходи №528 від 26.11.2019 ОСОБА_1 (а.с.17), розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням, а саме за червень 2019 становить 16651,40 грн та за липень 2019 16710,32 грн. Для обчислення середнього заробітку з 01.08.2019 до дня фактичного розрахунку виплати компенсації за неотримане речове майно при звільненні (22.10.2019) необхідно застосовувати показник 546,91 грн в день (33361,72 грн/61 день).

Таким чином, стягненню з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) на користь позивача підлягає середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 01.08.2019 по день фактичного розрахунку 22.10.2019 (83 днів), виходячи із розрахунку 546,91 грн в день, у розмірі 45393,53 грн (546,91 грн х 83 дні).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на наведене, позовні вимоги підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами, відповідачем не спростовані, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а саме невиплати у день виключення із списків частини 01 серпня 2019 року грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.

3. Стягнути з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) (81300, Львівська область, м. Мостиська, вул. Я. Мудрого, 113; ) середній заробіток на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 01 серпня 2019 року по день фактичного розрахунку 22 жовтня 2019 року в сумі 45393,53 грн (сорок п`ять тисяч триста дев`яносто три гривні, 53 копійки).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) з Західного регіонального управління Державної Прикордонної Служби України (93 прикордонний загін) (81300, Львівська область, м. Мостиська, вул. Я. Мудрого, 113; ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень, 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.02.2020.

Суддя Коморний О.І.