Справа № 240/10062/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Житомир справа № 240/10062/19

категорія 111030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Єфіменко О.В.,

секретаря судового засідання Магдич В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Синицької Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 , із позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 05.08.2019, яким донараховано грошові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 51167,19 грн, основного платежу та 12791,80грн штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 05.08.2019, яким донараховано грошові зобов`язання зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 23257,81 грн, основного платежу та 5814,45 грн штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог, вказує, що придбала автомобіль відповідно до договору укладеного з ЗАТ «Гелготос Транспортас», вартість якого становила 16200 євро, що підтверджується документами наданими митному органу при митному оформленні. Зазначає, що кошти за транспортний засіб перерахувала через банківську установу та відповідно до умов укладеного договору отримала рахунок №5356282 на суму 16200 євро, яким підтверджено покупку, у зв`язку із чим надано продавцем для митного оформлення автомобіля рахунок-фактуру GA №2018-01549 від 10.08.2018, який містить оригінальний відбиток печатки та підпис продавця. Вважає, що митні та податкові зобов`язання виконані нею повністю, зауваження щодо поданих документів при митному оформленні посадовими особами митного органу були відсутні, рішення про коригування митної вартості товару не приймалося, а тому позивач не погоджується із встановленими порушеннями під час здійснення невиїзної документальної перевірки .

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду 02.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.

На виконання вимог ухвали судді від 02.09.2019 представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що декларування невірної митної вартості транспортного засобу, імпортованого позивачем за митною декларацією від 14.08.2018 UA101070/2018/028849, призвело до заниження митних платежів, а тому контролюючий орган при прийнятті податкових повідомлень-рішень № , № від 05.08.2019 діяв у межах та у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначені податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі, підготовче засідання у справі призначене на 10.10.2019, відкладене на 07.11.2019, у зв`язку із задоволення судом клопотання позивача від 09.10.2019 (а.с.87).

Разом з тим, 04.11.2019 до суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову від 01.11.2019 (а.с.96), в якій просить суд прийняти до провадження та розгляду справу, на підставі позовної заяви нової редакції, у зв`язку із тим, що відповідач разом із відзивом на позовну заяву подав копії документів, які слугували підставою для висновків викладених в акті перевірки та які були відсутні у позивача при підготовці первинної позовної заяви. Наголошує, що копії іншого рахунку-фактури, на який вказує відповідач на суму 23759 євро не отримувала, при цьому звертає увагу на той факт, що такий рахунок не містить підпису продавця та печатки, більш того доказів щодо визнання недійсним рахунку (інвойсу) на суму 16200 євро, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Позивач вважає, що під час процедури митного оформлення митна вартість автомобіля задекларована на підставі первинних реєстраційних документів та оригіналу інвойсу, в тому числі сплачені своєчасно та у повному обсязі усі митні зобов`язання у зв`язку із придбанням автомобіля. Вказує, на відсутність в своїх діях складу податкового правопорушення та відсутність підстав для донарахування зобов`язань з податку на додану вартість та митних платежів, оскільки до поданих документів при митному оформленні зауважень зі сторони митних органів не виникло, рішень про коригування вартості товару не приймалося, а тому просить суд визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС України в Житомирській області податкові повідомлення рішення № від 05.08.2019, яким донараховано грошові зобов`язання з податку на додану вартість та № від 05.08.2019, яким донараховано грошові зобов`язання зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності.

У свою чергу, представником відповідача на адміністративний позов (нової редакції) подано відзив №2853/06-30-10-03 від 10.12.2019 (а.с.120-123), у якому заперечує щодо посилань позивача на недостовірність документів, наданих митними органами Республіки Литви, оскільки інвойс та експортна митна декларації є офіційними документами та були надані органу доходів та зборів митними органами Республіки Литва відповідно до Протоколу №2 «Про взаємну адміністративну допомогу в митних справах» до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Вказує, що зазначені документи не можуть бути визнані неналежними та недопустимими доказами. Разом з тим, представник відповідача не погоджується із аналізом здійсненим позивачем листа Митного департаменту при Міністерстві фінансів Республіки Литва, який, в свою чергу, і слугував підставою для здійснення невиїзної документальної перевірки позивача. На думку відповідача, вказаний лист, направлений до ДФС України, у зв`язку із перевіркою литовського підприємства UAB «Gelgotos Transportas» за фактом незаконних митних процедур експорту та транзиту згідно експортних декларацій, вказаних у додатку. Вважає, трактування такого листа, який є офіційним листом іноземної держави довільним та поверхневим.

Згідно з довідкою по справі, складеною секретарем судового засідання, підготовче засідання, призначене на 07.11.2019 знято із розгляду, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності судді Єфіменко О.В (а.с.105) та призначено на 26.11.2019, про що додатково повідомлено сторін, які беруть участь у справі (а.с.109-110).

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 26.11.2019, продовжено підготовче засідання у справі на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засідання на 17.12.2019 (а.с.117, зворот).

16.12.2019 надійшло до суду клопотання позивача про відкладення розгляду справи призначеного на 17.12.2019 за станом здоров`я (а.с.142). У зв`язку із задоволенням клопотання підготовче засідання у справі, призначене на 17.12.2019, відкладене на 21.01.2020 (а.с.142-143).

20.01.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив (а.с.149-150), в якому остання не погоджується із твердженнями відповідача, викладеними у відзиві на адміністративний позов (нової редакції). При цьому вказує, що Литовська митниця не була стороною договору №В-84163 від 20.07.2018 та не надсилала їй будь-яких документів та не брала участі у господарській операції між нею та компанією, яка здійснила продаж автомобіля, у зв`язку із чим відсутні підстави для видання Литовською митницею будь-яких документів щодо вартості придбаного транспортного засобу, а тому твердження відповідача щодо іншої вартості автомобіля ніж задекларованою є безпідставними.

Ухвалою суду винесеною без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 21.01.2020, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 11.02.2020, у зв`язку із викликом для допиту свідка ОСОБА_2 (а.с.159).

ОСОБА_2 , як свідок, 11.02.2020 був допитаний судом у підготовчому засіданні, щодо відомих йому обставин справи.

Відповідно до ухвали суду винесеної без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 11.02.2020 закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду та відповідно до ч.2 ст.180 Кодексу адміністративного судочинства України надано суду сторонами, які беруть участь у справі письмову згоду на проведення розгляду даної справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого засідання (а.с.168-169).

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в свою чергу представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що головними державними ревізорами - інспекторами відділу планування контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області проведена документальна невиїзна перевірка з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при митному оформленні транспортного засобу за митною декларацією від 14.08.2018 №UA101070/2018/028849, за результатами якої складено акт №502/06-30-13-04/260810330 від 18.07.2019, який надіслано відповідачем на адресу позивача (а.с.15).

Документальною невиїзною перевіркою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено порушення, вимог ст.49, ст.51, п.2 ч.2 ст.52, ст.53, ст.57, п.1 ч.1 ст.279 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено мито на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 23257,81 грн; вимог п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу Україні №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підлягає сплаті до бюджету на суму 51167,19 грн.

29.07.2019 позивачем подані заперечення на акт перевірки (а.с.33), в яких зазначено, про відсутність у діях фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складу правопорушення, що підтверджено рішенням Богунського районного суду від 26.07.2019, яке набрало законної сили.

За результатом розгляду поданих позивачем заперечень, Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області надало відповідь №9105/14/06-30-13-04 від 02.08.2019, якою відмовлено у їх задоволенні (а.с.34-35).

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем 05.08.2019 винесено податкові повідомлення-рішення: №, яким донараховано грошові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 51167,19 грн та застосовано фінансові санкції у розмірі 25% від грошового зобов`язання (12791,80 грн) та №, яким донараховано грошові зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 23357,81 грн та застосовано фінансові санкції у розмірі 25% від грошового зобов`язання (5814,45 грн), які 05.08.2019 супровідним листом №9151/14/06-30-13-04 від 05.08.2019 надіслані позивачу (а.с.14).

Позивач вважає, що висновки про порушення позивачем вимог положень Митного кодексу України та Податкового кодексу України є безпідставними, а донарахування грошових зобов`язань неправомірними, у зв`язку із чим звернулася до суду із даним позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митними кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України (ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.

Частинами 1-3 статті 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Пунктом 6 частини 2 статті 544 МК України вказано, що забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії;

Згідно з ч.1 ст. 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч.2 ст.246 МК України).

Відповідно до ч.1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першої статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з статтею 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до частини другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу частини першої статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями частини восьмої статті 264 МК України визначено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з частиною першою ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (ч.2 ст.351 МК України).

В свою чергу, пунктом 5 частини п`ятої статті 54 МК України встановлює, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною четвертою статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Пунктом 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.п. 54.3.2. п.54.3 ст.54 МК України);

- податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п. 54.3.3. п.54.3 ст.53 МКУ України);

- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (п.п. 54.3.6. п.54.3 ст.54 ПК України).

Відтак, як свідчать матеріали справи перевірка позивача стосовно дотримання ним вимог законодавства України з питань державної митної справи була проведена відповідачем у зв`язку з отриманням від митних органів Литовської Республіки документів, які свідчать про те, що вартість товару є вищою, ніж та, що була задекларована позивачем при митному оформленні.

Зокрема, під час такої перевірки відповідачем встановлено, що позивачем у 2018 році на митну територію України ввезено легковий автомобіль марки BMW, модель- ХЗ , кузов № НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1995 куб.см., календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, дата першої реєстрації - 06.07.2015.

Митне оформлення легкового автомобіля проведене на Житомирській митниці Державної фіскальної служби на підставі митної декларації №UA101070/2018/028849 від 14.08.2018 (а.с.32), відповідно до якої позивач придбала вказаний автомобіль загальною вартістю 16200 євро, що на день митного оформлення (14.08.2018) за курсом Національного банку України становила 505130,16 грн, а митна вартість транспортного засобу складала 508248,25 грн.

В свою чергу, згідно з інформацією, що надійшла від митних органів Республіки Литва вартість транспортного засобу, який придбала позивач, відповідно до рахунку-фактури №2018-01549 від 10.08.2018 (а.с.84) становила 23759 євро, з яких 16200 євро становив аванс, сплачений згідно з договором В84163/18 від 20.07.2018, інвойс 5356282 (а.с.80) та 7674 євро сплачений відповідно до касового ордера серії АА100018483 ОСОБА_2 за інвойсом 5356282 (а.с.82).

За даними експортної митної декларації Республіки Литви від 10.08.2018 №18LTKC0100EK0CA925, наданої митними органами Республіки Литва, позивачем придбано транспортний засіб марки BMW, модель - ХЗ , кузов № НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1995 куб. см, рік виготовлення - 2015, у компанії UAB «Gelgotos Transporta» LT300016057, адреса: Aleksandravo К, 68100 Marijampoles sav. LT , Литва, вартість якого становить 23759,00 евро або 740826,39 грн (за курсом НБУ на момент митного оформлення ТЗ (14.08.2018).

Таким чином, ключовим моментом у даних спірних правовідносинах є встановлення вартості автомобіля, з приводу даного факту, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, зі змісту договору № В-84163/18 від 20.07.2018 (далі - Договір) укладеного між ЗАО «Гелготос транспортас» та ФОП ОСОБА_1 відслідковується, що останні уклали для встановлення умов і порядку участі Клієнта в аукціонах, інформація про яких представлена на Інтернет-сторінці, а також відповідальність сторін Сторін в разі порушення умов укладеного договору.

Відповідно до абз.1.1.4 п.п 1.1 п.1.1 Договору, остаточна ціна - ціна за транспортний засіб становить 16200 євро, ПДВ %. Всі комісійні банку на території товариства несе товариство, а на території Клієнта несе клієнт.

В свою чергу, як вказано у абз.1.1.7 п.п 1.1 п.1 Договору, форма підтвердження придбання/попередній рахунок - це форма, яка надається Клієнту на Інтернет сторінці й його акаунті після підтвердження переможцем певного транспортного засобу на аукціоні, із зазначенням в даній формі ціни придбаного транспортного засобу, витрат на транспортування, умов, пов`язаних із придбанням конкретного транспортного засобу.

Розділом 5 Договору врегульовані питання остаточної вартості та порядку розрахунку.

Зі змісту п.п. 5.1 п.5 Договору слідує, що в разі виграшу Клієнта в аукціоні транспортного засобу, у формі підтвердження придбання/попередній рахунок вказується ціна транспортного засобу і витрати на транспортування.

Таким чином, остаточна вартість транспортного засобу відповідно до умов договору становить 16200 євро.

Як вказує позивач, в обґрунтування уточненого адміністративного позову, остання виграла аукціон, у зв`язку із чим, відповідно до вищевказаних умов Договору, на її електронний кабінет в системі була надіслана Форма підтвердження покупки/попередній рахунок № 5356282 на суму 16200 євро (а.с.29). Вказана сума сплачена позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №3 від 26.07.2018, яке міститься в матеріалах справи (а.с.31).

Таким чином, обов`язки, передбачені укладеним Договором, позивачем виконані у повному обсязі.

Поряд із цим, Форма підтвердження покупки/попередній рахунок № 5356282 на суму 16200 євро надана позивачу, як покупцю, для митного оформлення, вказаний рахунок містить печатку та підпис продавця (а.с.29)

Як вказує відповідач, підтримуючи правомірність вчинених дій, щодо винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень, що з експортної митної декларації Республіки Литви 18LTKCO100K0CA925 та рахунку-фактуру № GA № 2018-01549 від 10.08.2018, з посиланням на рахунок 5356282 від 20.07.2018, відслідковується, що вартість придбаного позивачем автомобіля складає 23759 євро, однак слід звернути увагу на той факт, що відомості про визнання нечинними або наявність недостовірної інформації у документах наданих позивачем при здійсненні митних процедур, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, з дослідженого касового ордеру від 10.08.2018 серії АА100018483 (а.с.81), який міститься в матеріалах справи, відслідковується, що такий не містить даних призначення платежу, що у свою чергу не може бути підтвердженням, що ОСОБА_2 були сплачені кошти у розмірі 7674 євро саме за вартість транспортного засобу придбаного позивачем. При цьому, слід відмітити, якщо навіть припустити, що ОСОБА_2 були сплачені кошти безпосередньо за транспортний засіб, то вартість такого транспортного засобу буде вищою (16200 євро + 7674 євро), ніж визначена в експортній митній декларації Республіки Литви 18LTKCO100K0CA925 та рахунку-фактури № GA № 2018-01549 від 10.08.2018, з посиланням на рахунок 5356282 від 20.07.2018.

Крім того, ОСОБА_2 , під час допиту підтвердив, той факт, що за дорученням ОСОБА_1 здійснював доставку з Республіки Литва транспортного засобу марки BMW X3, однак при цьому наголосив, що ніяких додаткових платежів за придбаний транспортний засіб не здійснював, оскільки вартість автомобіля у розмірі 16200 євро, була здійснена безпосередньо ОСОБА_1 , поряд із чим відмітив, що підпис, який міститься в касовому ордері від 10.08.2018 серії АА100018483 йому не належить.

Крім того, на вимогу Житомирської митниці ДФС при здійсненні митного оформлення, на замовлення позивача, проведене експертне автотоварознавче дослідження з оцінки транспортного засобу, за результатами якого складено висновок №450818 від 14.08.2018 складений оцінювачем ОСОБА_7 , зі змісту якого, вартість автомобіля BMW X3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 для митного оформлення може становити 16093 євро (а.с.97).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вартість автомобіля, визначена в митній декларації UA101070/2018/028849 від 14.08.2018, відповідає дійсній вартості придбаного транспортного засобу, а тому в діях позивача відсутні порушення вимог ст.ст.49,51, ч.2 ст.52. ст.53, п.1 ч.1 ст.279 МК України та п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 ПК України.

Суд вважає за необхідне відмітити, що самі по собі документи митних органів Республіки Литва не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами по справі, зокрема, в акті перевірки жодним чином не обумовлено підстав надання переваги в доказовій силі документам Республіки Литви, ніж тим, що подані до митного оформлення на митниці представником позивача.

Доводи відповідача про оформлення позивачем іншого пакету документів на автомобіль ґрунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим, так як жодними належними і допустимими доказом не підтверджені.

Відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України також підтверджено постановою Богунського районного суду м.Житомира від 04.07.2019 у справі №295/6912/19, яка набрала законної сили.

Таким чином, надані відповідачем докази, в обґрунтування своєї правової позиції, щодо незаконних дій позивача (її представника ОСОБА_2 ) при переміщенні придбаного транспортного засобу через митний кордон та надання вказаними особами документів, що містять неправдиву інформацію для здійснення митного контролю не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги висновки контролюючого органу, які ґрунтуються на тому, що за результатами аналізу відомостей, наявних у документах, поданих до митного оформлення транспортного засобу, та відомостей, що містяться в документах, наданих уповноваженим органом іноземної держави, встановлено невідповідність даних, що впливають на розрахунок митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу згідно митної декларації №UA101070/2018/028849 від 14.08.2018, що у свою чергу призвело до заниження мита на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 23257,81 грн та заниження податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підлягає сплаті до бюджету на суму 51167,19 грн та несплати позивачем обов`язкових платежі в повному обсязі.

Оцінюючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість транспортного засобу і сплачено суми обов`язкових платежів, виходячи з первинних (реєстраційних) документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур у повному обсязі.

Виходячи із змісту ч.6 ст.69 МК України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення.

У зв`язку із чим, суд дійшов до висновку про недоведеність відповідачем наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень і, як наслідок, безпідставне збільшення грошових зобов`язань з ПДВ та мита.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Положеннями частини першої статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв`язку позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 1536,80 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир,10003. РНОКПП/) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.08.2019, винесені Головним управлінням ДФС у Житомирській області, якими донараховані грошові зобов`язання ОСОБА_1 :

- № з податку на додану вартість в сумі 51167,19 грн основного платежу та 12791,80 грн штрафних санкцій;

- № зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 23257,81 грн основного платежу та 5814,45 грн штрафних санкцій.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області сплачений судовий збір в розмірі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 24 лютого 2020 року

Суддя О.В. Єфіменко