Справа № 620/17/20
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року м. Чернігів Справа № 620/17/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 26.12.2019 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17.12.2019 №178087.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перевезення вантажу здійснювалося не ним, як власником транспортних засобів, а іншим суб`єктом, тому ОСОБА_1 не може нести відповідальність за результати господарської діяльності перевізника. Також позивач зазначає, що застосована відповідачем під час зважування Методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (зокрема сипучим).

Ухвалою суду від 08.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

У визначений судом строк відповідач надіслав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та зазначив, що за наслідками проведеного габаритно-вагового контролю співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області було встановлено перевищення вагових параметрів належного ОСОБА_1 транспортного засобу на 3,15% по загальній масі та на 23,27% на одиночну вісь. У зв`язку із наведеним, транспортний засіб було віднесено до великовагових та, з урахуванням вимог чинного законодавства, застосовано до позивача штрафні санкції за відсутності відповідного дозволу на право руху автомобільними дорогами України.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що він не є перевізником вантажу, а тому не може нести відповідальність за перевищення вагових параметрів транспортного засобу, пояснив, що під час проведення рейдової перевірки водієм було надано лише свідоцтво про державну реєстрацію, згідно якого транспортний засіб належить ФОП ОСОБА_1 . Інших документів (тимчасовий реєстраційний талон, договір оренди ТЗ) водій інспекторам не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.03.2018 внесено відповідний запис (а.с. 16). Згідно реєстраційних даних, основним видом діяльності позивача є 41.20 Будівництво житлових і нежитлових приміщень.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи свідоцтв, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб сідловий тягач-Е, марки DAF, модель - 95 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та спеціалізований напівпричіп Н/ПР-САМОСКИД-Е, марки STAS, модель НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 (а.с. 13-14 ).

04.11.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, на а/д Р-60, 171-й кілометр, під час рейдової перевірки належного позивачу транспортного засобу, який відповідно до товарно-транспортної накладної від 04.11.2019 №УЖ200018904 здійснював перевезення сої, проведено його зважування (а.с. 9).

У зв`язку із виявленням, що загальна маса транспортного засобу становить 41,26 т при нормативно допустимій 40 т, а навантаження на одиночну вісь перевищувало нормативно-встановлені параметри, а саме: 13,56 т замість встановлених 11 т, перевіряючими складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.11.2019, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04.11.2019 №042544 та Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів від 04.11.2019 №042544 на суму 633,36 євро (а.с. 15, 10, 11).

Згідно вказаних документів, суб`єктом, який перевірявся та щодо якого складено розрахунок, є ОСОБА_1

17.12.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області, за наслідками розгляду справи про порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову №178087 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000,00 грн. (а.с. 12).

Вважаючи вищевказану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 29 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

За визначенням, наведеним у підпункті 4 пункту 2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Таким чином, безпосереднє здійснення габаритно-вагового контролю покладено на Укртрансбезпеку, її територіальні органи спільно із відповідними підрозділами Національної поліції України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення рейдової перевірки належний позивачу транспортний засіб пройшов зважування на ваговому комплексі, за результатами якого встановлено перевищення габаритних вагових параметрів ТЗ, а саме повна маса ТЗ склала 41,26 т при допустимих 40 т. При цьому, навантаження на одиничну вісь склало 13,56 т при допустимих 11 т, що зафіксовано у Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04.11.2019 №042544; довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.11.2019 №0023834 (а.с. 11, 15).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною четвертою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

У свою чергу, згідно із пунктом 16 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, перевезення великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року за №30).

Як вбачається зі складених 04.11.2019 посадовими особами відповідача документів, а саме: довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту про перевищення транспортним засобом вагових параметрів (а.с. 11, 15), повна нормативно допустима маса транспортного засобу з причепом повинна становити 40 т; нормативно допустиме навантаження на осі: 11 т/11 т/22 т.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до вказаних документів на момент здійснення габаритно-вагового контролю фактична маса транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , становила 41,26 т, що на 23,27% перевищує нормативно допустиму, а фактичне навантаження на одиничну вісь складало: 13,56 т, що на 3,15% більше допустимої ваги.

У поданому позові ОСОБА_1 зазначає, що не належним йому автомобілем здійснювалось перевезення сипучого вантажу (сої), тому застосування під час проведеного зваження Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розробленої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затвердженої заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор) (атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08), є необґрунтованим.

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд звертає увагу, що за спеціальними правилами здійснюється рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли нормативно допустима загальна маса перевищує 40 т. При цьому, законодавчо встановлене можливе відхилення визначено на рівні не більш як 2%. У випадку, коли загальна маса транспортного засобу перевищує зазначені нормативи, він вважається великоваговим та/або великогабаритним, у зв`язку із чим у перевізника виникає обов`язок отримати відповідний дозвіл на право на рух автомобільними дорогами України.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної від 04.11.2019 №УЖ200018904 (а.с. 9), загальна маса автомобіля, після його навантаження соєю, склала 40,840 т. Тобто, ще до проведеного посадовими особами Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю належного позивачу транспортного засобу, він мав загальну масу більшу за нормативно встановлену.

За наведених обставин, суд вважає, що відсутність методичних рекомендацій для зважування сипучих вантажів, затверджених Мінекономрозвитку, сама пособі не може бути підставою для незастосування до перевізника відповідальності, у зв`язку із порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт, за умови підтвердження, у даному випадку вказаною вище товарно-транспортною накладною та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю, факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Відповідно до пункту 37 Порядку №879 учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

У свою чергу, абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567, за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що територіальним управлінням Державної служби України з безпеки та транспорті обґрунтовано та у межах наданих повноважень винесено щодо ОСОБА_1 спірну постанову, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у зв`язку із здійсненням належним йому транспортним засобом перевезення великовагового вантажу без відповідного дозволу.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що у нього відсутній статус перевізника у спірних правовідносинах, а тому він не може нести відповідальність, передбачену спірною постановою, суд зазначає таке.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу сідловий тягач-Е, марки DAF, модель - НОМЕР_6 , державний номер НОМЕР_2 та спеціалізованого напівпричепу Н/ПР-САМОСКИД-Е, марки STAS, модель НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , згідно із свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13, 14).

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 04.11.2019 №УЖ200018904, перевезення вантажу здійснювалось належним позивачу транспортним засобом, перевізник - ТОВ «УКРІНФОРМТРЕЙД» (а.с. 9).

Слід зазначити, що відповідно до статей 908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім того, відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок №1388), тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.

Згідно із пунктом 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за №123/18861, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Суд звертає увагу, що водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Разом з тим, із зібраних матеріалів справи вбачається, що водієм транспортного засобу не було надано представнику Управління доказів оренди транспортного засобу іншими особами під час здійснення відповідних заходів контролю, а пред`явлено лише основні реєстраційні документи транспортного засобу, видані на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З метою встановлення об`єктивних обставин справи, ухвалою суду від 08.01.2020 ОСОБА_1 було зобов`язано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати до суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких здійснено передачу належних йому транспортного засобу та напівпричепу у користування іншим особам і реєстрацію вказаного права у встановленому чинним законодавством порядку.

Копію вказаної ухвали позивач отримав 10.01.2020, що підтверджується підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 24), однак у встановлений судом строк витребувані документи не надійшли.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що він не є перевізником у розумінні чинного законодавства та, відповідно, не може нести відповідальність за перевищення нормативно-вагових параметрів при перевезенні вантажу.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини належності ОСОБА_1 транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення великовагового вантажу без відповідного дозволу, відсутність будь-яких належних та допустимих доказів фактичної передачі транспортного засобу в користування іншим особам, у порядку та у спосіб, встановлений законом, у тому числі, на умовах договору оренди, найму, позички тощо, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки надані позивачем докази не підтверджують, що вантажний транспортний засіб вибув із користування власника, а отже не спростовують статусу позивача як перевізника станом на дату проведення рейдової перевірки.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (, просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135).

Суддя С.В. Бородавкіна