Справа № 560/3881/19
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3881/19
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісогринівецька сільська рада про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лісогринівецької сільської ради в якому просить:

1. Визнати протиправним рішення чергової 46-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради від 11 березня 2019 року про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами с. Пашківці Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області з метою передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Лісовогринівецьку сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами с. Пашківці Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому належить на праві власності приміщення для тренування коней по АДРЕСА_1 та приміщення конюшні загальною площею 895,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про права власності на нерухоме майно . 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Лісовогринівецької сільської ради про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами с. Пашківці Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області з метою передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Однак, рішенням 51 сесії Лісовогринівецької сільської ради від 21 серпня 2019 року, за результатами голосування депутатів сесійного засідання, заява ОСОБА_2 не набрала належної кількості голосів, в результаті чого заява задоволенню не підлягає.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду за відновленням своїх порушених прав.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що при розгляді та вирішенні питання «Про погодження бажаного місця розташування земельної ділянки за межами населеного пункту гр. ОСОБА_1 » Лісовогринівецькою сільською радою було дотримано усі вимоги чинного законодавства України, в зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що з такими доводами відповідача не погоджується з огляду на те, що наданий відповідачем лист - відмова не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у ч. 2 статті 2 КАС України, є необґрунтованою та такою, що порушує права позивача на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення, з огляду на що, є протиправною.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази в їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 належить на праві власності приміщення для тренування коней по АДРЕСА_1 та приміщення конюшні загальною площею 895,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про права власності на нерухоме майно.

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Лісовогринівецької сільської ради про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами с. Пашківці Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області з метою передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Рішенням 51 сесії Лісовогринівецької сільської ради від 21 серпня 2019 року, за результатами голосування депутатів сесійного засідання, заява ОСОБА_2 не набрала належної кількості голосів, в результаті чого заява задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (даіл - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 81 ЗК України громадяни України, передбачає, що Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Приписами частини першої статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження та затвердження проектів землеустрою передбачені статтями 186, 186-1 ЗК України.

Відповідно до пункту 14 статті 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що вирішення питань про погодження та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення.

Згідно п.18 ст.186 ЗК України, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Відповідно до частини 2 статті 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Суд звертає увагу відповідача, що в порушення вищезазначених норм права, відповідач за результатами розгляду поданих позивачем заяв питання не вирішив та не прийняв відповідного рішення, з незалежних від позивача причин.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) виклав окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

За ч.ч.1-2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів по справі, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення чергової 46-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради від 11 березня 2019 року про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами с. Пашківці Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області з метою передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Зобов`язати Лісовогринівецьку сільську раду розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами с. Пашківці Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Лісогринівецької сільської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Лісогринівецька сільська рада (вул. Центральна, 4,Лісові Гринівці,Хмельницький район, Хмельницька область,31340 , код ЄДРПОУ - 04403717)

Головуючий суддя Г.В. Лабань