Справа № 500/1368/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

21 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1368/19 пров. № А/857/708/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Ільчишин Н. В.
суддів -Гуляка В. В.
Коваля Р. Й.
перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 500/1368/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області третя особа Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, скасування протоколу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання розглянути кандидатуру для зайняття рівнозначної посади, зобов`язання відповідача провести перерахунок вислуги років,

ВСТАНОВИВ:

Апеляційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подана з дотриманням порядку апеляційного оскарження, а також відсутні підстави для повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження.

Однак вказана апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і особа, яка її подала на виконання ухвали судді-доповідача Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2020, порушує питання про поновлення цього строку.

Дослідивши матеріали справи та доводи клопотання апелянта про поновлення строку на подання апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Апеляційний суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Наведене свідчить про те, що скаржник, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією висловленою в ухвалі Верховного Суду від 01 березня 2019 року у справі №175/2292/18-а (2а/175/34/18).

В той же час, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, так і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечували ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до матеріалів справи ухвала суду першої інстанції прийнята 27.06.2019 та отримана позивачем 25.07.2019, а 30.07.2019 подано апеляційну скаргу, яка ухвалою суду від 20.09.2019 повернута, копію ухвали апелянту не вручено з підстав зазначеного на конверті Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», на що позивач у заяві про продовження строку звернення до суду та сплату судового збору відповідно до ухвали суду від 24.01.2020, яка отримана судом 18.02.2020 вказує, що він знаходився закордоном та з 01.10.2019 до 07.10.2019 захворів його син, він разом із дружиною відвідували лікувальні заклади для готування сина до операції та додані виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 , інші довідки, а з листа Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 №10-05/649/19, який отримав 20.12.2019 йому стало відому про ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2019, після чого 23.12.2019 отримав її в Тернопільському окружному адміністративному суді та повторно подав апеляційну скаргу 02.01.2020.

Враховуючи викладене, наведені скаржником обставини та подані в їх підтвердження докази дають підстави для висновку про поважність підстав пропуску ним строку на апеляційне оскарження, а тому слід задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 по справі №500/1368/19, а процесуальний строк підлягає поновленню, з урахуванням встановлених обставин, а саме те, що апелянт копію ухвали суду про повернення скарги не отримував із обгрунтованих причин, а застосування процесуального обмеження, в цьому випадку, за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на апеляційне оскарження судового рішення, тобто права на справедливий суд в аспекті перегляду ухвали суду першої інстанції.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також апеляційний суд враховує в даному випадку постанову Верховного Суду від 21.06.2019 у справі №712/7705/17 щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

З огляду на зазначене, перешкоди для відкриття апеляційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 295, 296, 300 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 500/1368/19.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 500/1368/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області третя особа Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, скасування протоколу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання розглянути кандидатуру для зайняття рівнозначної посади, зобов`язання відповідача провести перерахунок вислуги років.

Зупинити дію ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 500/1368/19.

Учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом триденного строку з моменту вручення копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Ільчишин
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль