Справа № 300/2506/19
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" лютого 2020 р. справа № 300/2506/19
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 24.12.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.01.2020. У відзиві обґрунтовує правомірність оскаржуваних рішень, отриманою інформацією від митних органів Королівства Нідерландів щодо вартості транспортного засобу ввезеного позивачем на територію України (54-56).
31.01.2020 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує заявлений позов та просить задовольнити (а.с.99,100).
Відповідач своїм правом на подання заперечення не скористався.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 оформлено ввезення на митну територію України транспортний засіб вантажний автомобіль, вживаний марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015.
17.10.2018 відділом митного оформлення Івано-Франківської митниці ДФС здійснено оформлення вказаного транспортного засобу митною вартістю 5000,00 EUR (161 812, 57 грн.) за митною декларацією UA206010/2018/412148 від 17.10.2018 (а.с. 19).
Позивачем під час митного оформлення автомобіля сплачено:
- ввізне мито за ставкою 10% в розмірі 16 181,26 грн.;
- акцизний збір в розмірі 1034,31 грн.;
- податок на додану вартість за ставкою 20% в розмірі 35 805,63 грн.
На підставі ст.ст.345, 351 Митного кодексу України, наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 23.08.2019 №1413, старшим державним ревізором інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи податків і зборів з юридичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області Литвинець Л.В. з 26.09.2019 по 02.10.2019 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 при митному оформленні товару за митною декларацією UA206010/2018/412148 від 17.10.2018, за результатами якої складено акт від 09.10.2019 №129/09-19-13-06/ НОМЕР_2 (а.с.23-36).
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 2 п. 2 ст. 52, пп.1 п.1 ст.57, ст. 65 Митного кодексу України, пп.16.1.4, п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано ввізне мито в розмірі 7119,75 грн.; пп.16.1.4, п.16.1 ст.16, пп. в, п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187 та п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість в розмірі 15 663,46 грн.
У відповідності до висновків контролюючого органу, фактична вартість вантажного автомобіля, вживаного марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015, становить 7200 EUR.
Таким чином, на думку відповідача, при проведенні митних процедур громадянкою ОСОБА_1 занижено фактурну вартість вантажного автомобіля, вживаного марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015, на суму 2 200 EUR (71 197, 53 грн.).
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (частина 1 статті 50 Митного кодексу України).
Згідно частини 1 статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 1 статті 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно частини 5 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 6 статті 265 Митного кодексу України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.
Частиною 1 статті 266 Митного кодексу України передбачено, що декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів (пункт 5).
Згідно із частиною 1 статті 293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант.
Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків (частина 2 статті 293 Митного кодексу України).
Митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів (пункт 8 частини 1 статті 336 Митного кодексу України).
Частиною 6 статті 345 Митного кодексу України, передбачено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Згідно частини 2 статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Частиною 1 статті 352 Митного кодексу України передбачено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Так, згідно акту перевірки від 09.10.2019 №129/09-19-13-06/ НОМЕР_2 , контролюючий орган використав під час документальної позапланової невиїзної перевірки такі документи:
- матеріали направлені листом Івано-Франківської митниці ДФС від 08.08.2019 (а.с.59);
- документи представлені позивачем до оформлення митної декларації UA206010/2018/412148 від 17.10.2018, в тому числі рахунок-фактуру від 09.10.2018 (а.с.18,19);
- матеріали перевірки, проведеної митними органами Королівства Нідерландів стосовно автентичності документів, поданих до Івано-Франківської митниці ДФС під час митного оформлення митної декларації UA206010/2018/412148 від 17.10.2018 та отримані згідно листа Департаменту організації протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ДФС України (а.с. 92-97).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно приписів пункту 15.1. статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 180.1. статті 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.
Пунктом 190.1. статті 190 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Ставки податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків (пункт 193.1. статті 193 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 206.1. статті 206 Податкового кодексу України, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.
Нормою статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).
Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).
Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Судом встановлено, що Пронюк Г.В., згідно довіреності від імені ОСОБА_1 ввезено на територію України транспортний засіб вантажний автомобіль, вживаний марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015.
Згідно рахунку-фактури від 09.10.2018 поданого під час митного оформлення вказаного автомобіля, його вартість становить 5000 EUR. Саме за вказаною ціною і було проведено розмитнення транспортного засобу митними органами.
В той же час, контролюючий орган під час перевірки позивача взяв до уваги лише лист Державної фіскальної служби України від 17.05.2019, яким додатково надано копії матеріалів перевірки, проведеної митними органами Королівства Нідерландів, стосовно автентичності документів поданих Івано-Франківській митниці ДФС під час оформлення товару - вантажний автомобіль, вживаний марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015.
Зокрема, згідно змісту листа митного органу Королівства Нідерландів від 19.03.2019 та копії рахунку-фактури від 09.10.2018, вартість вантажного автомобіля, вживаного марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015, становить 7200 EUR, що не відповідає відомостям поданим при митному оформлені даного товару (а.с.92-97) Зазначена інформація, на думку відповідача, вказує на недостовірність поданої позивачем інформації щодо вартості ввезеного ним транспортного засобу.
Суд звертає увагу на те, що вказаний лист митного органу Королівства Нідерландів не містить відомостей про будь-яку причетність позивача до підробки чи подання неавтентичного рахунку-фактури під час митного оформлення вантажного автомобіля, вживаного марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015, а лише свідчить про наявність ще одного рахунку-фактури виданого торгівельною компанією на придбаний позивачем транспортний засіб. А також, може вказувати на протиправні дії такої торгівельної організації, за які відповідач безпідставно притягнув ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді зобов`язання сплатити мито та податок на додану вартість.
При цьому, акт перевірки від 09.10.2019 №129/09-19-13-06/ НОМЕР_2 також не містить будь-яких фактів, які б вказували на вчинення протиправних дій позивачем щодо підроблення інформації про ціну транспортного засобу, а лише підтверджує факт подання ОСОБА_1 під час митного оформлення зазначеного транспортного засобу таких документів та їхнє проходження під час митних процедур без будь-яких зауважень зі сторони митних органів.
Під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб відповідача не було зауважень до поданої позивачем митної декларації UA206010/2018/412148 від 17.10.2018.
Митна декларація була подана для контролю правильності заповнення та повноти сплати митних зборів і податків відповідальній посадовій особі відповідача. Посадова особа відповідача - інспектор, здійснив перевірку факту та повноти і правильності сплати митних зборів і податків,своїм правом на відмову у митному оформленні товару, у зв`язку з виявленими невідповідностями (якщо вони мали місце) не скористалась.
Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов`язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.
Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі Митного кодексу України відповідно до заявленого митного режиму.
Наслідком завершення митного оформлення є пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України. Оформлення митної декларації свідчить про надання суб`єкту зовнішньоекономічної діяльності права на розміщення товарів у заявлений митний режим і підтверджує права й обов`язки зазначених у митній декларації осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших дій.
Виходячи з наведеного, якщо митний орган, приймаючи митну декларацію самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.
В даному випадку, фактів існування такої змови між ОСОБА_1 та митним органом, відповідачем не наведено.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на матеріали даної адміністративної справи, суд вважає, що позивачем доведено його добросовісність під час ввезення вантажного автомобіля, вживаного марки "Opel", модель "Vivaro", номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см.куб., календарний рік виготовлення 2015, на територію України та здійснення його митного оформлення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.