Справа № 826/26497/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2020 року

Київ

справа №826/26497/15

адміністративне провадження №К/9901/25645/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника позивача Носенко Т.С.,

представника відповідача Гайдая В.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТОМАК» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Глущенко Я.Б., суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б. від 06 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТОМАК» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ТОМАК» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2015 року № та №.

Предметом перевірки судів у цій справі були рішення податкового органу щодо правильності визначення грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток за наслідками господарської діяльності Товариства з ТОВ «Діслав», ТОВ «Сорбіт», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Брокбудкепітал» та податку на додану вартість (далі - ПДВ) при взаємовідносинах з ТОВ «Брокбудкепітал», ПП «НП Хіміч», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Спецбуд модернізація», ТОВ «Нордкап Інвест», ТОВ «Преторія ЮГ», ТОВ «Будконсалт Плюс».

Товариство не погодилося із рішеннями Інспекції про заниження податкових зобов`язань за господарськими операціями із зазначеними контрагентами і послалося на необґрунтованість висновків акту перевірки від 29 жовтня 2015 року №4752/16-56-22-02-03/14307305, на підставі якого прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року позов задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що залучені до матеріалів справи документи є достатніми та належними доказами реальності фінансово-господарської діяльності позивача із ТОВ «Діслав», ТОВ «Сорбіт», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Брокбудкепітал», ПП «НП Хіміч», ТОВ «Спецбуд модернізація», ТОВ «Нордкап Інвест», ТОВ «Преторія ЮГ», ТОВ «Будконсалт Плюс», а також здійснення за їх участю господарських операцій, тому Товариством дотримано передбачені податковим законодавством умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту за результатами таких відносин. По суті зазначив, що контролюючий орган не надав суду доказів на підтвердження документування безтоварних операцій з метою формування позивачем безпідставної податкової вигоди.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 грудня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позовних вимог Товариства.

Апеляційний суд у своєму рішенні, з`ясувавши обставини у справі, які підтверджені дослідженими ним (судом) доказами, дійшов висновку про те, що податковий орган довів необґрунтованість отриманої платником податку податкової вигоди, оскільки спірні операції оформлювалися лише окремими первинними документами та податковими накладними без фактичного виконання контрагентами обумовлених господарських операцій. Наведене суд обґрунтував тим, що: складені між сторонами документи (локальні кошториси на виконання ремонтно - будівельних робіт) не відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) внаслідок відсутності у них відомостей про особу, якою підписано такі документи; відсутні докази присутності уповноважених представників (працівників) контрагентів на об`єкті (території) Товариства, де, однак, діє контрольно - пропускна система, що передбачає здійснення реєстрації відвідувань та в`їзду чи виїзду автотранспорту; датою укладення між Товариством та ТОВ «Брокбудкепітал» договору підряду вказано 01 грудня 2014 року, у той час як банківський рахунок, на який є посилання у цій угоді, відкрито лише 10 грудня 2014 року; за наявної у контролюючого органу інформації об`єктивно необхідних ресурсів для виконання спірних договірних зобов`язань контрагенти не мають й позивачем такі обставини не спростовані у ході розгляду справи.

Крім того суд апеляційної інстанції взяв до уваги ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у справі №758/9455/16-к, якою ОСОБА_1 (голову правління Товариства) звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (умисне ухилення від сплати податків), з підстав, установлених частиною четвертою статті 212 КК України (з нереабілітуючих підстав).

Відтак, за висновком апеляційного суду, операції між Товариством та контрагентами не створюють наслідків для податкового обліку й у позивача відсутні підстави для формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ за їх наслідком.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство подало касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій просило його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У доводах касаційної скарги по суті порушує питання щодо неправильного застосування апеляційним судом норм податкового і пов`язаного з ним законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податкових зобов`язань з податку на прибуток і ПДВ. Вважає, що цей суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже невірно оцінив залучені до справи докази та фактичні обставини справи, які свідчать про те, що операції між позивачем та його контрагентами фактично проведені та документально оформлені; Товариством дотримано передбачені ПК України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту з ПДВ, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Інспекція у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечила, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним. На думку відповідача, рішення апеляційного суду ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права й ухвалено у відповідності до процесуальних норм.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 20 лютого 2020 року.

Судом здійснено заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві її правонаступником - Головним управлінням ДФС у м.Києві.

В судовому засіданні представник позивача підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити; представник відповідача заперечив проти задоволення касаційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки Товариства складено акт від 29 жовтня 2015 року №4752/16-56-22-02-03/14307305, у якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог: пункту 138.1, підпункту 138.5.1 пункту 138.5 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Діслав», ТОВ «Сорбіт», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Брокбудкепітал» за 2014 рік на загальну суму 1125150,00 грн.; пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ при взаємовідносинах з ТОВ «Брокбудкепітал», ПП «НП Хіміч», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Спецбуд модернізація», ТОВ «Нордкап Інвест», ТОВ «Преторія ЮГ» та ТОВ «Будконсалт Плюс» на загальну суму 2527322,00 грн., у тому числі за квітень-червень, вересень-грудень 2014 року, січень-травень 2015 року.

У акті перевірки Інспекція дійшла висновку про формування Товариством валових витрат по взаємовідносинам із ТОВ «Діслав», ТОВ «Сорбіт», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Брокбудкепітал» та податкового кредиту з ПДВ за операціями із ТОВ «Брокбудкепітал», ПП «НП Хіміч», ТОВ «Тайм Лукро», ТОВ «Спецбуд модернізація», ТОВ «Нордкап Інвест», ТОВ «Преторія ЮГ», ТОВ «Будконсалт Плюс» без достатніх правових підстав з огляду на нереальність господарських взаємовідносин з цими платниками податків. На обґрунтування останнього контролюючий орган посилався на відсутність документів, які б підтверджували фактичне виконання робіт робітниками контрагентів, зокрема пропускною системою підприємства не зафіксовано проходження фізичних осіб, які виконували ремонті роботи, та/або проїзд автомобільного транспорту на територію Товариства; кошториси на виконання ремонтно-будівельних робіт підписані особою, ПІБ та посаду якої не вказано; за даними податкової звітності вказаних постачальників останні не мають достатніх можливостей для виконання замовлених робіт, зокрема відсутня інформація про трудові ресурси, складські приміщення, транспорт та устаткування; згідно Єдиного реєстру податкових накладних встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів та відсутність фактів реального здійснення господарської операції; проведений аналіз в системі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та отримана податкова інформація, у тому числі у вигляді актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів постачальників, свідчить про відсутність здійснення господарських операцій.

На підставі цього акту перевірки відповідачем прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2015 року: №, яким збільшено Товариству суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1406413,50 грн., в тому числі за основним платежем - 1125150,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 281287,50 грн.; №, яким збільшено Товариству суму грошового зобов`язання з ПДВ на 3790984,50 грн., в тому числі за основним платежем - 2527323,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1263661,50 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Конституційний правовий порядок у сфері оподаткування ґрунтується на положеннях частини першої статті 67, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України, згідно з якими кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори, що встановлюються виключно законами України, у порядку і розмірах, передбачених ними.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

В ході розгляду справи судами встановлено, що між Товариством (замовник) та ТОВ «Діслав» (виконавець) укладено договір від 15 серпня 2014 року №1508/Р, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

01 квітня 2014 року між Товариством (замовник) та ТОВ «Компанія «Сорбіт» (виконавець) укладено договір №010414/РМ, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ «Тайм Лукро» (виконавець) укладено договір від 01 жовтня 2014 року №011014/ТЗС на технічне обслуговування засобів сигналізації та виявлення затоплення водою в приміщеннях головного корпусу на об`єкті за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15; договір від 01 жовтня 2014 року №011014/ІМЗ про надання у експлуатацію та технічне обслуговування споруд технічного призначення з інженерними мережами зв`язку за адресою: м . Київ , вул. В. Хвойки, 15/15; договір від 01 жовтня 2014 року №011014/ ТОЄ на оперативно-технічне обслуговування, а саме ретельний огляд обладнання, перевірка контактних з`єднань та інших робіт за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15; договір від 01 жовтня 2014 року №011014/РВБ про виконання у встановлений строк ремонтно-відновлювальних, електромонтажних та інших робіт за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15; договір від 12 січня 2015 року №120115/РВБ про виконання у встановлений строк ремонтно-відновлювальних, електромонтажних та інших робіт за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Між Товариством (замовник) та ТОВ «Брокбудкепітал» (виконавець) укладено договір від 01 грудня 2014 року №0112/БРВ та договір від 05 січня 2015 року №050115/БРВ, за умовами яких виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Окрім того із ПП «НП Хіміч» (виконавець) позивачем укладено договір від 22 грудня 2014 року №221214/2, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Із ТОВ «Спецбуд модернізація» (виконавець) укладено договір від 05 січня 2015 року №050115/БР, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Із ТОВ «Нордкап Інвест» (виконавець) укладено договір від 01 грудня 2014 року №798/Р, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Між Товариством (замовник) та ТОВ «Преторія ЮГ» (виконавець) укладено договір від 02 лютого 2015 року №020215/Р, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Між Товариством (замовник) та ТОВ «Будконсалт Плюс» (виконавець) укладено договір від 03 березня 2015 року №030315/Р, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати ремонтно-відновлювальні, електромонтажні та інші роботи за адресою: м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15.

Як стверджував позивач, з доводами якого погодився й суд першої інстанції, реальність виконання операцій за вказаними договорами підтверджується: актами виконаних ремонтно-будівельних робіт, актами прийому-передачі об`єкта для виконання робіт, актами на виконання робіт, довідками про вартість виконаних підрядних робіт, підсумковими відомостями ресурсів, податковими накладними.

Суд касаційної інстанції зазначає, що складені за результатами господарських операцій первинні документи повинні підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В інакшому випадку, такі документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, складені між сторонами документи (локальні кошториси на виконання ремонтно - будівельних робіт) не містять відомостей про особу, якою їх підписано, а датою укладення між Товариством та ТОВ «Брокбудкепітал» договору підряду вказано 01 грудня 2014 року, у той час як банківський рахунок, на який є посилання у цій угоді, відкрито лише 10 грудня 2014 року.

Також встановлено, що за умовами укладених із контрагентами договорів ремонтно - відновлювальні, електромонтажні та інші роботи повинні були виконуватися останніми на об`єкті, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15 й на якому діє контрольно - пропускна система, що передбачає здійснення реєстрації відвідувань та в`їзду чи виїзду автотранспорту, однак будь-яких доказів присутності працівників (робітників з відповідною кваліфікацією) контрагентів позивача в приміщеннях (на території) Товариства за вказаною адресою під час перевірки та у ході судового розгляду справи не надано.

Не встановлено у контрагентів й власного або орендованого обладнання для виконання спірних операцій, інструменту, технічного персоналу, наявність якого обумовлюється не лише специфікою обумовлених операцій, а також і умовами договорів, виходячи з обсягу робіт й задекларованих операцій; обставин залучення контрагентами інших осіб для забезпечення виконання обумовлених договорами із позивачем зобов`язань тощо.

Наведені обставини не дали суду апеляційної інстанції можливості встановити руху активів на шляху до позивача у справі, участь контрагентів у такому ланцюгу, реальні зміни майнового стану Товариства внаслідок таких відносин, його власному капіталі.

Суд апеляційної інстанції також врахував ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у справі №758/9455/16-к, якою ОСОБА_1 (голову правління Товариства) звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (умисне ухилення від сплати податків), з підстав, установлених частиною четвертою статті 212 КК України (з нереабілітуючих підстав). У клопотанні про звільнення від кримінальної відповідальності вказувалось про те, що, здійснюючи фінансово - господарську діяльність, будучи головою правління ПАТ «Томак» за адресою: м. Київ, вул. В.Хвойки, 15/15, переслідуючи мету ухилення від сплати податків в значних розмірах, діючи умисно, з кар`єрних спонукань, помилково розуміючи інтереси служби, ОСОБА_1 створив механізм штучного зменшення податкових зобов`язань Товариства перед Державним бюджетом України, який полягав у перерахуванні коштів по удаваних господарських операціях щодо виконання ремонтно-відновлювальних, електромонтажних та інших будівельних робіт на поточні рахунки підприємств з ознаками фіктивності: ТОВ «Спецбуд модернізація», ТОВ «Нордкап Інвест», що в свою чергу надало можливість ОСОБА_1 як голові правління Товариства безпідставно збільшити податковий кредит з ПДВ за серпень 2014 року та лютий 2015 року.

Оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, врахувавши ненадання документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують здійснення такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, відсутність у контрагентів матеріально-технічної можливості здійснювати обумовлені договорами із позивачем зобов`язання, дефектність первинних документів, суд апеляційної інстанції встановив, що надані позивачем документи не підтверджують виконання робіт (надання послуг) на користь позивача саме згаданими суб`єктами господарювання. Наведені обставини у сукупності та взаємозв`язку були цілком об`єктивно розцінені апеляційним судом як доказ безтоварності цих операцій, що виключає їх відображення у обліку підприємства й підстави для формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за такими відносинами.

Доводи ж касаційної скарги наведеного не спростовують і зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, що згідно положень статті 341 КАС України виходить за межі повноважень касаційного суду.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи відсутність підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення або ж порушення процесуальних норм, підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТОМАК» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду