Справа № 500/2627/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

Справа № 500/2627/19

21 лютого 2020 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Пацула В.О.

представника відповідача Ізай Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" до Теребовлянська міська рада про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" до Теребовлянської міської ради, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Теребовлянської міської ради №4110 від 19.07.2018 року про надання приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, загальною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок житлової та громадської забудови, угіддя-землі комерційного призначення в м.Теребовля, вул.Небесної сотні, 4, в оренду терміном на 5 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваним рішенням №4110 від 19.07.2018 року відповідачем надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок житлової та громадської забудови, угіддя-землі комерційного призначення в м.Теребовля, вул.Небесної сотні, 4, в оренду терміном на 5 років, загальною площею лише 0,10 га, з яким позивач не погоджується, що, власне, і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник відповідача просив закрити провадження у справі, у зв`язку із тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий стосується приватного інтересу позивача при оформленні права користування земельною ділянкою під належним йому на праві приватної власності об`єктом. В обґрунтування своєї позиції послався на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №921/158/18.

Представник позивача вважає, що оскарження спірного рішення органу місцевого самоврядування підлягає вирішенню в порядку саме адміністративного судочинства та необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 18.12.2019 року у справі №160/4211/19.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам про належність розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.11.2006 року приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" є власником будівель по вул.Шишкіна, 4 у м.Теребовля Тернопільської області: прохідна-котельня цегляна, зазначена у плані під літ. "А", загальною площею 132,0 кв.м, головний корпус цегляний під літ."Б", загальною площею 1337,0 кв.м, електрощитова кам`яна під літ."В", загальною площею 50,0 кв.м, склад цегляний під літ."Г", загальною площею 256,8 кв.м, склад кам`яний під літ."Д", загальною площею 238,0 кв.м,, гаражі цегляні під літ."Ж", загальною площею 114,0 кв.м.

Відповідно до договору оренди землі, укладеного 24.03.2008 року з Теребовлянською міською радою, приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" було орендарем земельної ділянки комунальної власності площею 0,778 га для обслуговування будівель по вул.Шишкіна, 4 у м.Теребовля Тернопільської області.

Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстра цію права власності № 92668913 від 24.07.2017 року, приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" є власником будівель за адресою вул.Небесної сотні (Шишкіна), 4 у м.Теребовля Тернопільської області, а саме: будівля, прохідна, А, площею 168,6 кв.м; будівля, електрощитова, В, площею 17,7 кв.м.

Теребовлянською міською радою 16.07.2018 року було розглянуто заяву приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (оренду) орієнтовною площею 0,7780 га для обслуговування будівель прохідної і електрощитової по вул. Небесної сотні (Шишкіна), 4, м. Теребовля.

Проте, рішенням Теребовлянської міської ради №4110 від 19.07.2018 року надано дозвіл приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, загальною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок житлової та громадської забудови, угіддя-землі комерційного призначення в м.Теребовля, вул. Небесної сотні, 4, в оренду терміном на 5 років.

Не погоджуючись з даним рішенням у частині визначення площі земельної ділянки, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Положеннями ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; де суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом ст.14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи ч.1, 2 ст.373 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1, 2 ст.83 ЗК України, тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому, ч.2 ст.134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено ст.377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі ст.120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Спірна земельна ділянка може надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на ній нерухомого майна у порядку, визначеному, зокрема, ст.116, 124 ЗК

Відповідно до ч.14 ст.123 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, в разі відмови в наданні спірної земельної ділянки в користування або ж залишення відповідного клопотання без розгляду позивач не позбавлений права оскаржити бездіяльність органу місцевого самоврядування до суду.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірна земельна ділянка не є вільною, оскільки знаходиться під об`єктом нерухомого майна, який перебуває у власності позивача.

У цій справі позивач фактично оскаржує рішення органу місцевого самоврядування стосовно оформлення відносин користування (оренди) земельною ділянкою у частині визначення площі такої під об`єктом нерухомого майна, яке перебуває у його власності.

Тобто, предметом спору у цій справі є дії відповідача щодо оформлення з позивачем відносин користування земельною ділянкою (укладення договору оренди) для використання під належним приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" об`єктом нерухомого майна.

Відтак, предметом розгляду є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою під належним йому на праві приватної власності об`єктом нерухомого майна, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин.

До спірних правовідносин, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.04.2019 року у справі №921/158/18, про те, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи, суд приходить до переконання, що вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Теребовлянської міської ради №4110 від 19.07.2018 року про надання приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, загальною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок житлової та громадської забудови, угіддя-землі комерційного призначення в м.Теребовля, вул.Небесної сотні, 4, в оренду терміном на 5 років, слід розглядати як спосіб захисту цивільного права та інтересу, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Необхідність дотримання правил підсудності також узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практикою Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі слід закрити.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч.2 ст.239 КАС України).

З огляду на зазначене, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду Тернопільської області.

При цьому, суд відзначає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись п.1 ч. 1 238, 241, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" до Теребовлянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Теребовлянської міської ради №4110 від 19.07.2018 року про надання приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, загальною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок житлової та громадської забудови, угіддя-землі комерційного призначення в м.Теребовля, вул.Небесної сотні, 4, в оренду терміном на 5 років.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.