Справа № 520/1008/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 р.Справа № 520/1008/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 16.12.19 року по справі № 520/1008/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранова Яна Олександрівна звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просить суд:

- встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі № 520/1008/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 (відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900 від 23.12.2015, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01.01.2016 року з урахуванням змінених видів грошового забезпечення, зазначених у довідці №100/28046 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії, яка надана Ліквідаційною комісією ГУ МВСУ в Харківські області, а саме: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавку за вислугу років, надбавки за роботу з таємними документами та інших додаткових видів грошового забезпечення та премії, які були складовими при нарахуванні пенсії, виключаючи надбавки, підвищення, індексації, та інші доплати до пенсії, встановлені законодавством) однією сумою з урахуванням виплачених сум без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно - правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018 року тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 заяву старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранової Яни Олександрівни про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Встановлено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року по справі №520/1008/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 80% грошового забезпечення однією сумою, з урахуванням виплачених сум без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018 року, № 103 від 21.02.2018 року тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Правила цієї статті кореспондуються із положеннями ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, підставою для застосування положень ч. 1 ст. 378 КАС України є обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

З матеріалів справи вбачається, що виконання рішення суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання рішення суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу і порядку виконання рішення суду.

Таким чином, ГУ ПФУ в Харківській області в межах наданих повноважень фактично виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019, тоді як суд першої інстанції ухвалою від 16.12.2019 фактично змінив вищезазначене рішення від 07.03.2019.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому він також зазначає про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а ухвала суду першої інстанції є повністю законною та обґрунтованою. При цьому, позивач вказує, що відповідач виконав ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 - без змін.

Старший державний виконавець Баранова Я. О. також подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. При цьому, також просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року по справі №520/1008/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 80% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2018 року пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Вказане рішення суду набрало законної сили та позивачу видано виконавчі листи.

Виконавчий лист пред`явлено до виконання та постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барановою Яною Олександрівною від 13.08.2019 відкрито виконавче провадження ВП №59787741 щодо примусового виконання виконавчого листа від 07.03.2019 року по справі №520/1008/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області (боржник) перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 (стягувач) з 01.01.2018 року пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення.

В постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити державного виконавця.

Як свідчать додані до заяви документи, на адресу боржника - ГУ ПФУ в Харківській області Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2019.

В свою чергу, ГУПФУ в Харківський області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області направлено лист від 27.08.2019, яким повідомлено, що пенсійним органом добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року по справі № 520/1008/19. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії у розмірі, який обчислено з урахуванням основного розміру пенсії 80 % з 01.01.2018 року. Сума доплати за перерахунком становить 12460 грн. 52 коп. Доплату за період з 08.04.2019 р. по 30.04.2019 р. проведено в травні поточного року. З 01.05.2019 року пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням рішення суду.

В листі пенсійним органом також зазначено, що доплату за період з 01.01.2018 року по 07.04.2019 року буде проведено в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018р. № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Таким чином, судове рішення від 07.03.2019 року по справі №520/1008/19 боржником виконано не в повному обсязі.

За невиконання судового рішення постановою державного виконавця від 18.11.2019 року ВП №59787741 накладено на боржника штраф у розмірі 5100,00 грн.

Окрім того, 06.12.2019 старший державний виконавець звернувся до суду із даною заявою про встановлення способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі № 520/1008/19.

Задовольняючи заяву старшого державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Жодних змін у Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з приводу особливостей виплати перерахованої пенсії пенсіонерам, які отримують пенсію за цим законом, Верховною Радою не приймалось.

Так, положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС Україи) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС України.

Згідно з ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, із системного аналізу вказаних законодавчих норм слідує, що у випадку наявності обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення, державний виконавець з метою належного виконання своїх повноважень зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета кореспондується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №0840/3112/18.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, слід зауважити на таке.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах справи № 520/1008/19 розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо перерахунку та виплати пенсії, слід враховувати, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

При цьому, відповідно до положень Конституції України, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, враховуючи таке.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, посилаючись при цьому на судову практику, сформовану у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 759/1928/13-а, рішеннях Верховного Суду України від 11.11.2014 по справам №№ 21-394а14, 21-475а14.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що як вбачається зі змісту вказаних судових рішень касаційної інстанції, предметом спору у цих справах було питання правильності зміни способу виконання судового рішення із зобов`язання виплатити соціальні виплати на стягнення сум цих виплат. Тобто, за висновками суду, у цьому випадку було здійснено вихід за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи.

Разом з тим, у даній справі не було здійснено заміну зобов`язання та стягнення, а лише конкретизовано неможливість виконання рішення суду шляхом відстрочення виплат перерахованих сум пенсії.

Встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України, які спростовують обґрунтованість посилання відповідача на підзаконний нормативний документ, як підставу відкладення присуджених позивачу виплат на майбутнє в залежності від наявного цільового фінансування.

Посилання апелянта на відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичну відсутність коштів, як поважну причину невиконання рішення суду, також не знайшли свого підтвердження.

Окрім того, з наданої позивачем копії виписки по його картковому рахунку вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувало 05.02.2020 року грошові кошти в розмірі 11.664,43 грн., що, на думку позивача, є недоплаченою частиною основного розміру пенсії з 01.01.2018 р. Інша сума 11.076,00 грн. - це сума пенсії позивача, що він сам підтвердив.

З вищезазначеного вбачається, що відповідач фактично сам виконав ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року.

Також, колегією суддів враховується, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/1008/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 24.02.2020 року