Справа № 280/5429/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 січня 2020 року Справа № 280/5429/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., при секретарі судового засідання Серебрянниковій О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного провадження

за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (юридична адреса: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень рішень від 19.06.2019 №0-0827, 0-0827, 0-0827, 0-0827

ВСТАНОВИВ:

06.11.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення рішення відповідача від 19.06.2019 №0-0827;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення відповідача від 19.06.2019 №0-0827.

Позов обґрунтований тим, що 23.07.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було прийняте податкове повідомлення- рішення № 0-0827 та №0-0827, за яким у відповідності з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ГІК??? України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено до сплати суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачуване фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості на загальну суму 12786,64 грн та 5018,09 грн. На думку позивача, відповідач не мав права нараховувати податок на належне позивачу в 2018 році, оскільки за цільовим призначенням майна воно не є об`єктом оподаткування вказаним податком. Окрім того, оскаржуване податкове повідомлення рішення не було вчасно надіслано контролюючим органом на адресу позивача. З наведених підстав позивач звернувся до суду із позовом.

Ухвалою суду від 07.11.2019 позовну заяву залишено без руху та надано 10- ти денний строк на усуненнґ недоліків.

У термін, встановлений ухвалою суду від 07.11.2019 позивачем подана заява про усунення недоліків з додатками.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 26.12.2019 о/об 10 год. 00 хв.

23.12.2019 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №54368) поданий відзив на позовну заяву. Проти задоволення позову заперечує, та зазначає, що за даними, підсистеми «Реєстрація ПП. Об`єкти нерухомого майна» та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, громадянин ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна та платником податку на нерухоме майно відміне від земельної ділянки, тож контролюючим органом були сформавані податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік № 0-0827 від 19.06.2019 на суму 12786,64 грн та № 0-0827 від 19.06.2019 на суму 5018,09 грн, з дотриманням вимог статті 58 Податкового кодексу, які не суперечать Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 21.07.2017 № 658 та відповідають вимогам чинного законодавства. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зта Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо субєкта ща фізичною особою ОСОБА_1 рахується нежиле приміщення, літ. нежиле приміщення. літ. М-3 інв. №1, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1378,8 кв. м. Форма власності - приватна. Частка власності - 1/1. Підстава виникнення права власності - рішення місцевого Шевченківського районного суду М.Запоріжжя від 12.05.2006 № 2-1961/06;

- нежиле приміщення - головний корпус інв.№1 в літ.М-3, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 область АДРЕСА_4 . АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 , загальною площею 9295,6 кв.м. Форма власності - приватна, спільна часткова. Частка власності - 29/500. Підстава виникнення права власності - договір міни від 22.11.2013 № 1476, посвідчений приватним нотаріусом Абрамовим М.О.

ГУ ДФС у Запорізькій області проведено розрахунок податку на нерухоме майно та згідно з пунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст.266 Податкового кодексу України вине сено стосовно позивача податкове повідомлення-рішення від 19.06.2049 №0-0827 та від 19.06.2019 №0-0827 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме май но, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 12786,64 грн та 5018,09 грн відповідно.

Податкове повідомлення - рішення про сплату суми податку було розраховано на підставі ставок встановлених пп. 266.7.1 «г» п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Перелік будівель, які не є обєктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зазначений у підпункті 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з пп. 266.3.1 п.266.3 ст. 266 Податкового кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування території громад, залежно від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за їм2 бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку, передбачено підпунктом 266.7.1 "г" пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу.

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Разом з тим, пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався саме на п. «є» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України та зазначав, що належні йому об`єкти нерухомості не є об`єктами оподаткування котноролюючим органом, також позивач зазначив, що контролюючим органом порушено порядок надсилання оскаржуваних рішень на адресу позивача.

Проте, суд не приймає доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги встановленої підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Як встановлено матеріалами адмінстартивної справи, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зта Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом ОСОБА_1 рахується нежиле приміщення, літ. нежиле приміщення. літ. М-3 інв. №1, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1378,8 кв. м. Форма власності - приватна. Частка власності - 1/1. Підстава виникнення права власності - рішення місцевого Шевченківського районного суду М.Запоріжжя від 12.05.2006 № 2-1961/06 та нежиле приміщення - головний корпус інв. №1 в літ.М-3, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 область, м. Запоріжжя, АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 , загальною площею 9295,6 кв.м. Форма власності - приватна, спільна часткова. Частка власності - 29/500. Підстава виникнення права власності - договір міни від 22.11.2013 № 1476, посвідчений приватним нотаріусом Абрамовим М.О.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Таким чином, суд зазначає, що приписами п. 266.3.2 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, додаткові відомості щодо складових частки позивача, внесені до реєстру 22.11.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За таких обставин, вищезазначене нерухоме майно є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України на підставі актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, а тому, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення № 0-0827 від 19.06.2019 на суму 12786,64 грн та № 0-0827 від 19.06.2019 на суму 5018,09 грн прийняті з дотриманням норм чинного законодавства України.

Окрім того суд зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення були відправлені платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем податкової адреси: АДРЕСА_3 б» кв АДРЕСА_7 . Лист отримано платником особисто 20.07.2019, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, яке є в матеріалах адміністративної справи.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.110 Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Компанія "Вестберга таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява №36985/97), адміністративні суди які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Згідно з частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, тому позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (юридична адреса: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень рішень від 19.06.2019 №0-0827, 0-0827, 0-0827, 0-0827 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 08.01.2020.

Суддя Р.В. Сацький