Справа № 495/7732/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 р.м. ОдесаСправа № 495/7732/17

Головуючий в І інстанції: Прийомова О.Ю.

Дата та місце ухвалення рішення: 27.09.2019 р. м. Білгород-Дністровський

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, з урахуванням ухвал Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2018 року, до Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 201 від 19.11.2015 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

В свою чергу, вжитий у наведеній процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

В заявленому у даній справі позові позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 19.11.2015 року № 201 «Про присвоєння юридичної адреси житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ».

При цьому, звертаючись із вказаним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що вказане рішення порушує її право власності на нерухоме майно та земельну ділянку, оскільки житловий будинок за вказаною адресою та земельна ділянка належать саме позивачу на праві власності в порядку спадкування.

Позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням присвоєно адресу житлового будинку по АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 - адресу АДРЕСА_2 .

Водночас, позивач наголошує, що вказана адреса була присвоєна на її будинок, який не є власністю ОСОБА_2 та у нього немає права власності.

Крім цього, позивач посилається на те, що на підставі оскаржуваного рішення у даній справі за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на наведений житловий будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що перешкоджає зареєструвати позивачу право власності на це домоволодіння.

Таким чином, вбачається, що звертаючись із заявленим позовом, позивач не зазначає, яким чином порушуються її права саме у сфері публічно-правових відносин.

На думку позивача, оскаржуваним рішенням порушується саме її право власності на житловий будинок, який, як зазначає остання, належить їй, а не ОСОБА_2 ..

В свою чергу, третя особа у даній справі заперечує наявність у позивача права власності на житловий будинок за наведеною вище адресою.

Таким чином, аналізуючи зміст заявленого позову та правовідносини, що виникли між учасниками справи, вбачається, що фактично підставою для звернення позивача з даним позовом є захист права власності на житловий будинок, яке, як вважає позивач порушено у даному випадку.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відповідача як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність наявності у позивача та третьої особи права власності на спірний житловий будинок. Фактично цей спір виник між позивачем та третьою особою про право власності на нерухоме майно.

Тобто, зазначений спір носить приватноправовий характер. Питання щодо незаконності рішення відповідача є похідним від встановлення факту права власності на спірне домоволодіння.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи, що заявлений позов стосується прав власності фізичної особи на об`єкт нерухомого майна, тому такий позов підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду апеляційної інстанції у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які неодноразово були висловлені в рішеннях цього суду, зокрема, і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі № 200/16168/17.

Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведені положення п. 1 ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 319 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю.

За змістом вимог ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, позивачу підлягає роз`ясненню його право на звернення в порядку цивільного судочинства.

Також, на підставі ст. 239 КАС України, позивачу підлягає роз`ясненню наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею постанови суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі звернутися до суду, який прийняв цю постанову, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею постанови суду апеляційної інстанції про закриття провадження у даній справі звернутися до суду, який прийняв цю постанову, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.02.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька