Справа № 807/2049/16
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2020 року м. Ужгород№ 807/2049/16
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючої судді Калинич Я.М.,

судді Маєцька Н.Д., Плеханова З.Б.

при секретарі судового засідання Попович М.М.,

за участі сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Дубровська О.М.,

представник відповідачів 1, 3 Жупан Ж.В.,

представник відповідача 2 Волошин Л.Я.,

представник третьої особи не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Воловецької районної ради Закарпатської області, Головного управління ДФС у Закарпатській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі відповідач 1, ДФС України), третя особа Державна казначейська служба України (далі третя особа), якою просить суд: « 1. Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень ДФС України стосовно не проведення повного розрахунку при звільненні у відставку в зв`язку з хворобою відповідно до п. «Б» ст. 65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України 15 лютого 2010 року ОСОБА_1 ; 2. Стягнути із відповідача індексацію вчасно невиплачених грошових коштів при звільненні у відставку за період із 15 лютого 2010 року по даний час виходячи із середньомісячного заробітку 8408,42 грн.; 3. Стягнути із відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат при звільненні у відставку за період із 15 лютого 2010 року по даний час виходячи із середньомісячного заробітку 8408,42 грн.; 4. Зобов`язати суб`єкта владних повноважень відповідача ДФС України із 15.02.2010 року по дату набрання даного судового рішення законної сили провести повний розрахунок згідно вимог ст.ст. 116-117 КЗпПУ із позивачем ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги полягають у наступному. В правоохоронних органах (УПМ ДПА в Закарпатській області) позивач пропрацював 20 років 6 місяців 15 днів. 27 січня 2010 року останній подав рапорт на ім`я Голови ДПА України головного радника податкової служби України С.В.Буряка з проханням звільнити його за станом здоров`я на пенсію. На підставі рапорту був виданий Наказ ДПА України № 130-0 від 15 лютого 2010 року «По особовому складу податкової міліції» - підстава: свідоцтво про хворобу видане НОМЕР_1 від 07.12.09 № 495, витяг із акту огляду МСЕК від 15.12.09 № 0381, рапорт ОСОБА_1 від 27.01.2010 року. Позивач переконаний, що з 15.02.2010 року по даний час з ним не проведено повного розрахунку при звільненні, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі.

26 грудня 2016 року позивачем було подано до суду заяву про недовіру і відвід колегії суду: Т.В.Скраль, О.М.Шешеня, С.І.Рейті.

Ухвалою суду від 26.12.2016 року у задоволенні заяви позивача про відвід колегії суддів відмовлено.

20 січня 2017 року до суду від позивача надійшла повторна заява про недовіру та відвід головуючій судді Т.В.Скраль, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 01.02.2017 року.

01 лютого 2017 року в судовому засіданні представником ДФС України було подано заперечення на адміністративний позов, в яких вказує, що заявлені позовні вимоги позивача вже були предметом спору в судах України між тими ж самими сторонами, судові рішення по яких набули законної сили та є остаточними. Просила закрити провадження у справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.02.2017 року було закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 09.02.2017 року позивачем було подано третю заяву про недовіру та відвід головуючій судді Т.В.Скраль, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 09.02.2017 року.

В тому ж судовому засіданні позивачем було заявлено четверту заяву про недовіру та відвід колегії суду в складі: головуюча суддя Т.В.Скраль, судді О.М.Шешеня, С.І.Рейті. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року у задоволенні такої відмовлено.

09.02.2017 року через канцелярію суду, позивачем було подано п`яту заяву про недовіру та відвід колегії суду в складі: головуючої судді Т.В.Скраль, суддів О.М.Шешеня, С.І.Рейті.

10 березня 2017 року було проведено повторний автоматичний розподіл судової справи у зв`язку з закінченням терміну повноважень головуючої судді Т.В.Скраль, за результатами якого справу передано на розгляд головуючому судді С.Є.Гаврилко (судді О.М.Шешеня, С.І.Рейті).

Ухвалою суду від 10 березня 2017 року призначено попереднє судове засідання у справі.

15 травня 2017 року в підготовчому засіданні позивачем було подано заяву про відвід головуючому судді та повному складу колегії суду, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 15.05.2017 року.

15 червня 2017 року позивачем до суду було подано третю заяву про недовіру та відвід новому складу колегії суду.

Ухвалами Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 року у задоволенні третьої заяви ОСОБА_1 про недовіру та відвід новому складу суду та у задоволенні повторної заяви про відвід повному складу колегії суду відмовлено.

25 вересня 2017 року до суду від ОСОБА_1 надійшла четверта заява про недовіру та відвід колегії суду, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 22 листопада 2017 року.

20 грудня 2017 року до суду від позивача надійшла заяви №7/12/17 про недовіру та відвід №807/12/17 про недовіру та відвід судді О.М.Шешені. Ухвалою суду від 21.12.2017 року було зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід.

26 грудня 2017 року Закарпатським окружним адміністративним судом відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 від 20.12.2017 року №7/12/17 та №807/12/17 (суддя П.П.Микуляк).

28 грудня 2017 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

16 січня 2018 року до суду надійшла шоста заява від ОСОБА_1 про недовіру та відвід головуючому судді С.Є.Гаврилко.

02 лютого 2018 року до суду надійшла сьома скарга (та 7 заява про відвід) від позивача.

06 лютого 2018 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 («шоста заява про недовіру та відвід головуючому судді Гаврилко С.Є. в справі №807/2049/16» та «сьома скарга (та 7 заява про відвід)») (суддя П.П.Микуляк).

12 лютого 2018 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі.

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав до суду восьму заяву про недовіру та відвід колегії суду, в якій просив передати адміністративну справу на розгляд іншому адміністративному суду, що найбільш територіально наближений до Закарпатського окружного адміністративного суду, у задоволенні якої, в частині передачі адміністративної справи, відмовлено ухвалою суду від 12 березня 2018 року.

06 березня 2018 року до суду від ДФС України надійшов додаток до заперечення на адміністративний позов. У такому зазначає, що позивач в Державній фіскальній службі України фактично не працював, оскільки в період з 16 червня 2006 року по 11 жовтня 2010 року (в період та після звільнення зі служби з податкової міліції ДПА України) працював на посаді голови Воловецької районної ради, де й отримував заробітну плату. Оскільки позивач не призначався на жодну із посад в ДПА України (ДФС), з якої визначається грошове забезпечення військовослужбовця, безпідставними є всі вимоги позивача щодо несвоєчасної виплати останньому Державною фіскальною службою України середньомісячної заробітної плати при звільненні. Крім цього зазначає, що позивач в адміністративному позові у даній справі не вказує, які обов`язкові виплати йому не проведені, за який період, а також норми яких законодавчих актів відповідач порушив, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити повністю.

10 травня 2018 року колегія суду: головуючий суддя Гаврилко С.Є., судді Рейті С.І., Шешеня О.М. подала заяву про самовідвід.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року задоволено заяву головуючого судді Гаврилка С.Є., суддів Рейті С.І. та Шешеня О.М. про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2018 року справу № 807/2049/16 передано для подальшого розгляду колегії суддів у складі: головуючої судді Калинич Я.М., суддів Маєцька Н.Д., Плеханова З.Б.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року прийнято адміністративну справу до провадження.

09 липня 2018 року до суду від позивача надійшла заява №9/07/2018 про відвід колегії суду.

21 вересня 2018 року від ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшло клопотання №1/9/18 про відвід колегії суду: Я.М.Калинич, Н.Д.Маєцька, З.Б.Плеханова.

02 жовтня 2018 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суду відмовлено (суддя Ващилін Р.О.).

16 жовтня 2018 року поновлено провадження у справі ухвалою суду №807/2049/16.

13 листопада 2018 року ухвалою суду залучено до участі у справі співвідповідача Воловецьку районну раду Закарпатської області (далі відповідач 2).

15 січня 2019 року в підготовчому засіданні представником Воловецької районної ради Закарпатської області було подано письмові пояснення по справі щодо предмета позову. У таких, щодо заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідача індексації вчасно невиплачених грошових коштів при звільненні у відставку за період із 15 лютого 2010 року по даний час виходячи із середньомісячного заробітку 8408,42 грн. та стягнення із відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат при звільненні у відставку за період із 15 лютого 2010 року по даний час виходячи із середньомісячного заробітку 8408,42 грн. зазначає, що така позовна вимога вже заявлялась позивачем та була відображена в постанові Міжгірського районного суду від 21.03.2011 року (рішення залишено в силі апеляційною та касаційною інстанцією ), яким в її задоволенні було відмовлено. Разом з тим звертає увагу суду, що в провадженні адміністративного суду знаходилась справа №807/1/15, яка є аналогічною, за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, Воловецької районної ради, треті особи ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області з аналогічними позовними вимогами. По даній справі наявне рішення суду постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018р. за яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме стягнуто з Воловецької районної ради одноразову грошову допомогу в загальному розмірі 29540,34 гривень та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, в решті позовних вимог (зокрема щодо вимог про відшкодування індексації, інфляції та 3% річних) відмовлено. В свою чергу Воловецькою районною радою виплачено 01-02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , встановлену судом одноразову грошову допомогу в розмірі 29540,34 гривень та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. У зв`язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 15 січня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача 1 ДФС України про закриття провадження у справі було відмовлено.

15 січня 2019 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було витребувано від відповідачів докази проведення повного розрахунку при звільненні позивача у відставку.

08 лютого 2019 року до суду від представника відповідача 2, на виконання ухвали суду від 15.01.2019 року, надійшли додаткові докази, а саме: постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016 року ВП №50708418; розрахунок індексації заробітної плати; розрахунково-платіжна відомість №4; заявка на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 20.04.2016 року; платіжне доручення №50 від 20.04.2016 року; платіжне доручення №49 від 20.04.2016 року; платіжне доручення №51 від 20.04.2016 року; платіжне доручення №52 від 20.04.2016 року.

25 лютого 2019 року до суду від представника позивача Дубровської О.М. надійшли додаткові письмові пояснення щодо позовних вимог. У таких зазначає, що судом не може бути прийнято до уваги постанову Міжгірського районного суду 21 березня 2011 р. про відмову в позовній вимозі до Воловецької районної ради про стягнення про відшкодування інфляційних втрат, стягнення індексації та 3% річних. оскільки, як встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 р. в справі № 876/3588/18 зазначені позовні вимоги судом не розглядались та рішення щодо них не приймалось, вказане не позбавляє ОСОБА_1 правом заявити зазначені позовні вимоги, чим він і скористався. Факт невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 20 жовтня 2009 р. по 16 жовтня 2010 р. не оспорюється Воловецькою районною радою, оскільки відповідач вважає, що підстав для нарахування заробітної плати не має. Однак, не нарахування як і не виплата заробітної плати, суперечить постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2010 р. в справі № 2а-5058/09, згідно якої визнано неправомірним та скасовано рішення 17 сесії Воловецької районної ради Закарпатської області №346 від 23.04.2009р. в частині звільнення ОСОБА_1 з посади голови Воловецької районної ради Закарпатської області, поновлено його на зазначений посаді з 23 квітня 2009 р. За таких обставин, переконана, що заявлені позовні вимоги щодо виплати індексації підлягають до задоволення в сумі 95055,87 грн. Що стосується стягнення інфляційних втрат, то відповідно до ст. 1-2 абз.1, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частими доході у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс Інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) Враховуючи викладене, на думку представника позивача, до стягнення підлягає 46056,31 грн.

У підготовчому засіданні 03.05.2019 року представником відповідача 2 було подано клопотання про закриття провадження по справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача 2 відмовлено.

Ухвалою суду від 03 травня 2019 року витребувано від відповідачів докази, а саме: загальну бухгалтерську довідку про всі нараховані та виплачені кошти за період роботи по день звільнення ОСОБА_1 (в тому числі при звільненні), із зазначенням видів виплат та підстав виплат таких з їх детальним розшифруванням та із зазначенням періодів; та особові справи ОСОБА_1 .

20 травня 2019 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання ухвали суду про витребування доказів, представником відповідача 2 надано довідку про нараховані та виплачені кошти ОСОБА_1 за період з 25 квітня 2006р. по 15 травня 2019р.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ДФС у Закарпатській області (далі відповідач 3, ГУ ДФС у Закарпатській області).

10 червня 2019 року до суду від представника відповідача 3 надійшов ряд доказів, на виконання вимог ухвали від 21.05.2019 року.

10 червня 2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від представника відповідача 3. У відзиві зазначає, що вимоги позивача, які зазначені в адміністративному позові вже були предметом розгляду між тими ж самими сторонами в судах України, а також судовими рішеннями підтверджено проведення з боку податкових органів повного розрахунку при звільненні позивач, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

17 липня 2019 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення та уточнення позовних вимог. Відповідно до такої, позивач просить:

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо ненарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» в редакції від 13.02.2015 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 14.06.2018 року №17811/7/99-99-04-04-02-17 щодо відмови у нарахуванні та виплаті Особа_4 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 15.02.2010 р.;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у Закарпатській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції від в редакції від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 15.02.2010 р. у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності;

- стягнути з Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області середньомісячний заробіток за час затримки проведення повного розрахунку в сумі 950151,46 грн.;

- стягнути з Воловецької районної ради середньомісячний заробіток за час затримки проведення повного розрахунку в сумі 874475,68 грн.;

- стягнути з Воловецької районної ради суму боргу по виплаті грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 55084,20 грн.

13 вересня 2019 року до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив, відповідно до якого проти позову заперечує з наступних підстав. ОСОБА_1 за час роботи в Воловецькій райраді щомісячно нараховувалась заробітна плата, 21 квітня 2019 року згідно Довідки №69 від 16.05.2019 року було проведено розрахунок з позивачем після його звільнення в квітні місяці. Крім того, Постановою від 19.10.2015 року у справі №704/1435/2012 підтверджено що: періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 після звільнення з посади голови Воловецької районної ради є 20.10.2009 року - 16.10.2010 року, втрачений середньомісячний заробіток у цей період установлений рішенням суду в сумі 8408,42 грн., ОСОБА_1 виходячи з середньомісячного заробітку, повністю виплачено примусово органом виконавчої служби втрачений заробіток у вказаний вище період. Виплату проведено такими сумами по датам: 8408,42 - 25.02.2011р. , 1366,75 грн. - 15.12.2011р.; 84026 грн - 26.03.2012 року. Тобто з позивачем було проведено повний розрахунок, і за час його вимушеного прогулу. Більше того за період з 16.10.2010р. по 11.11.2010р. позивачу виплачено згідно Довідки (пункт 39) заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 7007 грн., виплату проведено на підставі Постанови Міжгірського районного суду у справі № 2-А-48/11. Разом з тим, в цій же постанові встановлено: «Вимоги про стягнення відпускних та матеріальної допомоги за 2009 та 2010 роки суд задоволити не може, поскільки стягнення відпускних та матеріальної допомоги у зв`язку з цим можливе тільки при реальному виході особи у відпустку, а поскільки ОСОБА_1 не працював, був звільнений, то і не мав права на відпустку як таку (ст.ст. 74, 79 КЗпП України).». Щодо позовної вимоги про стягнення з Воловецької районної ради суму боргу по виплаті грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 55084,20 грн, зазначає, що така вимога була предметом розгляду у справі №876/3588/15 що розглядалась Закарпатським окружним адміністративним судом та була підтверджена Львівським апеляційним адміністративним судом. У постанові дано правову оцінку порядку проведення виплати грошового забезпечення та ОСОБА_1 , по рішенню суду, виплачено згідно Довідки (2018, пункт 25) суму грошового забезпечення: 29540,34 грн.

В підготовчому засіданні 16.09.2019 року представником відповідача 1 та 3 було подано письмові пояснення (заперечення) до заяви ОСОБА_1 про збільшення та уточнення позовних вимог. Позовні вимоги вважає безпідставними, а також такими, які вже були предметом спору в судах України у справі №2а-3066/10/0770 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, третя особа: Державна казначейська служба України у Закарпатській області про визнання неправомірними дій та стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги у розмірі 368871,12 грн., матеріальної шкоди у розмірі 33300,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 151175,56 грн. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.02.2014 року №2а-3066/10/0770 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково (визнано протиправною бездіяльність ДПА у Закарпатській області щодо несвоєчасного подання до ДПА України пакету документів щодо виплати одноразової грошової допомоги та стягнуто з Головного управління Міндоходів у Закарпатській області матеріальну шкоду у розмірі 341,54 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 року №876/3764/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано судове рішення 1-ої інстанції в частині стягнення з Головного управління Міндоходів у Закарпатській області моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині судове рішення 1-ої інстанції залишено без змін. У частині стягнення 368871,12 грн. одноразової грошової допомоги та у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 151135,56 грн. позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, були частково задоволені вимоги позивача щодо стягнення з ДПА у Закарпатській області матеріальної шкоди в розмірі 341,54 грн. Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 04.11.2014 року №К/800/55965/14 та від 10.12.2014 року №К/800/61406/14 відмовлено у відкритті касаційного провадження Головному управлінні Міндоходів у Закарпатській області та ОСОБА_1 на судові рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.02.2014 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов та збільшений позов підтримали. Надали пояснення, ідентичні поясненням, викладеним у позовній заяві. Уточнили позовні вимоги, зокрема просили не розглядати позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 14.06.2018 року №17811/7/99-99-04-04-02-17 щодо відмови у нарахуванні та виплаті Особа_4 одноразової грошової допомоги, як помилково зазначену, оскільки таке рішення відносно позивача не виносилось ДФС України. Проте просить суд визнати відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції протиправною.

Представник відповідачів 1 та 3 у судовому засіданні проти адміністративного позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечувала проти адміністративного позову.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення такого.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши оригінали особових справ ОСОБА_1 , надані Воловецькою районної радою Закарпатської області та ГУ ДФС у Закарпатській області, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що позивач працював в Ужгородському міжрайонному відділі податкової міліції та згідно наказу Державної податкової адміністрації України від 14.06.2006 року №587-о «Про відрядження працівників податкової міліції», був відряджений до Воловецької районної ради із залишенням в кадрах податкової міліції ДПА України підполковника податкової міліції, який обраний головою Воловецької районної ради Закарпатської області, звільнивши його з посади завідувача сектору боротьби з ухиленням від сплати податків Ужгородського міжрайонного відділу податкової міліції ДПІ у м. Ужгороді.

На підставі висновку МСЕК №0381154 від 26.01.2010 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

09.03.2010 року ОСОБА_1 подав до ДПА у Закарпатській області заяву, в якій просив провести відповідне службове розслідування за фактом отримання ним травми у 2001 році 17.05.2010 року.

ДПА у Закарпатській області надала позивачу відповідь №237/Б/2660, в якій вказано, що 29.04.2010 року було видано Наказ №158 щодо проведення службового розслідування за фактом отримання позивачем 08.12.2001 року тілесних ушкоджень.

Службовим розслідуванням встановлено, що тілесні ушкодження, внаслідок яких позивач став інвалідом III групи, були отримані в період проходження служби, що дає право на отримання грошової допомоги.

15.02.2010 року Наказом №130-О ДПА України позивач був звільнений з податкової міліції у відставку у зв`язку з хворобою у відповідності до п. «б» ст. 65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України на підставі рапорту від 02.02.2010 року.

17.02.2010 року Наказом Державної податкової адміністрації у Закарпатській області № 19 було оголошено вищевказаний наказ №130-О ДПА України від 15.02.2010 року і відповідно зазначено, що вислуга років позивача в органах внутрішніх справ та податковій міліції на день звільнення у календарному обчисленні складає 20 років 06 місяців 15 днів і з даним наказом позивач ознайомився 23.02.2010 року.

Позивач, вважаючи, що дії ДФС України та ГУ ДФС у Закарпатській області щодо ненарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» в редакції від 13.02.2015 р. є протиправними, а рішення ДФС України від 14.06.2018 року №17811/7/99-99-04-04-02-17 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 15.02.2010 р. таким, що належить скасуванню; а також те, що позивач переконаний, що з ним не проведено повного розрахунку при звільненні звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень ДФС України стосовно не проведення повного розрахунку при звільненні у відставку в зв`язку з хворобою відповідно до п. «Б» ст. 65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України 15 лютого 2010 року ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

15 лютого 2010 року наказом 130-0 ДПА України позивач звільнений з податкової міліції у відставку у зв`язку з хворобою у відповідності до п. «б» ст.65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України на підставі поданого рапорту.

17 лютого 2010 року наказом ДПА у Закарпатській області №19 оголошено вказаний наказ №130-0 ДПА України від 15.02.2010 року, в якому зазначено, що вислуга років позивача в органах внутрішніх справ та податковій міліції на день звільнення у календарному обчисленні складає 20 років 06 місяців 15 днів. З вказаним наказом позивач ознайомився 23 лютого 2010 року.

Постановою Кабінету Міністрів України за №393 від 17 липня 1992 року визначено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Постанова).

Пунктом 11 постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», (чинної в редакції на момент звільнення) особам звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Відповідно до пункту 11 Постанови КМ №393, визначено, що щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням. Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони через уповноважені ними органи.

Абзацом 4 пункту 11 даної Постанови, визначено, що особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги: знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді); були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації; набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії. Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату.

Пунктом 14 Постанови КМ України №393, визначено, що одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством надзвичайних ситуацій, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною інспекцією техногенної безпеки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Позивач з 15.11.2004 року працював за сумісництвом в Ужгородському національному університеті на посаді викладача 0,25 ставки, а з 01.10.2010 року прийнятий на посаду доцента 0,25 ставки кафедри теорії та історії держави і права за сумісництвом.

Крім того, позивачу з 16 лютого 2010 року призначена пенсія по інвалідності, тобто, з наступного дня після звільнення зі служби податкової міліції ДПА України.

На посаді голови Воловецької районної ради ОСОБА_1 працював в період та після звільнення зі служби з ДПА України - до 11 жовтня 2010 року та відповідно отримував там заробітну плату на посаді Голови Воловецької районної ради.

За наказом №19-0 від 17.02.2010 року позивач мав вислугу років в органах внутрішніх справ та податкової міліції на день звільнення 20 років 06 місяців 15 днів.

Таким чином, судом встановлено, що необхідною умовою для встановлення щомісячної грошової допомоги по п. 11 Постанови №393 є відсутність будь-якого заробітку таких осіб в силу абзацу 5 та 6 пункту 11 даної Постанови.

Крім того, позивач не перебував з Головним управлінням Міндоходів у Закарпатській області в трудових відносинах.

Вказані обставини вже були встановлені судовими рішеннями (постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року в адміністративній справі №807/2000/14, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.08.2016 року).

У зв`язку з вищевикладеним суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень ДФС України стосовно не проведення повного розрахунку при звільненні у відставку в зв`язку з хворобою відповідно до п. «Б» ст. 65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України 15 лютого 2010 року ОСОБА_1 .

Щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень відповідача ДФС України із 15.02.2010 року по дату набрання даного судового рішення законної сили провести повний розрахунок згідно вимог ст.ст. 116-117 КЗпПУ із позивачем ОСОБА_1 , суд зазначає, що ОСОБА_1 на момент звільнення не перебував у трудових відносинах з ДФС України, що в свою чергу виключає обов`язок останнього проведення з позивачем розрахунків при звільненні, а тому у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо ненарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» в редакції від 13.02.2015 р. та визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 15.02.2010 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007р. «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції», одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім`ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення; 2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією; 3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, - у розмірі річного грошового забезпечення; у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

Згідно із вимогами п.3 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України, розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності. До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.

Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про міліцію» - форми і розміри грошового утримання працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно із вимогами ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Колегія суддів зазначає, що поняття грошового забезпечення не тотожне поняттю заробітної плати, оскільки має іншу правову природу, як за змістом так і юридичною сутністю.

Враховуючи вище наведене, суд доходить висновку про те, що довідка з Воловецької районної ради про отриману заробітну плату ОСОБА_1 на посаді голови Воловецької районної ради не могла бути взята до уваги відповідачами, адже в ній вказано розмір заробітної плати, а не грошового забезпечення, яке отримують працівники міліції.

Як вбачається з довідки про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р. №707, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 в податковій міліції становив 1725,30 грн.

Відповідно до вимог п.п.2 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007р. «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції», одноразова грошова допомога виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися, в розмірі трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Як вбачається з витягу із акту огляду у МСЕК, коефіцієнт втрати працездатності ОСОБА_1 становить 40%. У висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності вказано суму, яка становить 24844,32 грн. З платіжного доручення №472 від 14.06.2011р. вбачається, що ДПА в Закарпатській області виплатила ОСОБА_1 24294,32 грн.

Вказані вище обставини були встановлені судовими рішеннями у адміністративній справі №2а-3066/10/0770 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України (правонаступник - Державна фіскальна служба України), Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, третя особа: Державна казначейська служба України в Закарпатській області, про визнання неправомірними дій та стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 368871,12 грн., матеріальної шкоди у розмірі 33300,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 151175,56 грн. (постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.02.2014р., постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014р.).

Згідно п.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що всі необхідні виплати одноразової грошової допомоги відповідачами 1 та 3 були здійснені, відтак, у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що всі необхідні виплати одноразової грошової допомоги відповідачами 1 та 3 були здійснені, відтак, оскаржувана відмова ДФС України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є законною, а тому у задоволенні вищезазначених позовних вимог слід відмовити.

Оскільки, позовна вимога щодо зобов`язання Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції від в редакції від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 15.02.2010 р. у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності є похідною від попередніх, а у задоволенні яких відмовлено, то й у задоволенні такої, відповідно, суд теж відмовляє.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області середньомісячний заробіток за час затримки проведення повного розрахунку в сумі 950151,46 грн., колегія зазначає наступне.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 , оригінал якої досліджувався в судовому засіданні, а копії з якої приєднанні до матеріалів справи вбачається, що позивач з 15.11.2004 року працював за сумісництвом в Ужгородському національному університеті на посаді викладача 0,25 ставки, а з 01.10.2010 року прийнятий на посаду доцента 0,25 ставки кафедри теорії та історії держави і права за сумісництвом.

Крім того, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 02.08.2010 року № 6517/13 слідує, що ОСОБА_1 з 16 лютого 2010 року призначена пенсія по інвалідності, тобто, з наступного дня після звільнення зі служби податкової міліції ДПА України.

Судом встановлено, що позивач мав право на пенсію за вислугу років на підставі ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно даної норми пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: в тому числі по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше. За наказом № 19-0 від 17.02.2010 року позивач мав вислугу років в органах внутрішніх справ та податкової міліції на день звільнення 20 років 06 місяців 15 днів.

Також, слід відмітити, що на посаді голови Воловецької районної ради позивач працював в період та після звільнення зі служби з ДПА України - до 11 жовтня 2010 року та відповідно отримував там заробітну плату на посаді Голови Воловецької районної ради.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Частиною 4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, ОСОБА_1 ні в первісному адміністративному позові, ні в заяві про уточнення позовних вимог не обґрунтував та під час судового розгляду не довів обставин, саме які виплати грошового забезпечення йому мали бути нараховані та виплачені ДПА України після звільнення з податкової міліції відповідно до наказу ДПА України від 15.02.2010 року № №130-о, а також з якого розрахунку останній виходив вимагаючи стягнення з ДФС середньомісячного заробітку за час затримки проведення повного розрахунку в сумі 950151,46 грн.

Натомість, такі обставини були встановлені судовими рішеннями у адміністративній справі №807/2000/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, Державної фіскальної служби України, ГУ Державного казначейства України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.10.2014р., ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р.).

На підставі вищевикладеного, колегія дійшла висновку про необгрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з ДФС України та Головного управління ДФС у Закарпатській області середньомісячного заробітку за час затримки проведення повного розрахунку в сумі 950151,46 грн., а тому відмовляє у задоволенні такої.

Щодо позовних вимог заявлених до Воловецької районної ради Закарпатської області, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про стягнення з Воловецької районної ради середньомісячний заробіток за час затримки проведення повного розрахунку в сумі 874475,68 грн. та суми боргу по виплаті грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 55084,20 грн., колегія суддів зазначає.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2013 року, що постановлена в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Воловецької районної ради про скасування рішень (адміністративна справа за № 2а-415/10 (2-а-48/11), що розглядалася Міжгірським районним судом Закарпатської області) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2011 року без змін.

Постановляючи вказану ухвалу, Вищий адміністративний суд України, зокрема зауважив, що: «порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, передбачена виплата одноразової допомоги в розмірі 50 або 25 відсотків грошового забезпечення за кожний календарний рік служби особам, які звільняються із служби. Зі змісту пункту 11 вищевказаного Порядку вбачається, що виплату одноразової допомоги проводять ті органи, із служби в яких звільняється особа. Таким чином, вимога позивача про стягнення із Воловецької районної ради 102464 грн. одноразової допомоги у зв`язку із звільненням є безпідставною».

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, що ухвалена в адміністративній справі № 807/767/14 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, матеріальної та моральної шкоди, третя особа 1 - Державна казначейська служба України у Закарпатській області, третя особа 2 Воловецька районна рада у Закарпатській області визнано протиправною бездіяльність ДПА у Закарпатській області (правонаступником якої являється Головне управління Міністерства доходів і зборів України у Закарпатській області) щодо не проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при його звільнені передбаченої пунктом 10 Постанови № 393. Стягнуто з Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу визначену пунктом 10 Постанови № 393 в розмірі 102464,20 грн.. Стягнути з Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

17 грудня 2014 року Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задовольнив. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі № 807/767/14 скасував та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Скасовуючи постанову Закарпатського окружного адміністративного суду та ухвалюючи свою постанову, суд апеляційної інстанції, зокрема, вказав таке. «Оскільки, як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 наказом ДПА України від 14 червня 2006 року № 587-о «Про відрядження працівників податкової міліції» ОСОБА_1 був відряджений до Воловецької районної ради із залишенням в кадрах податкової міліції ДПА України, перебував на службі в ДПА України до 2010 року і був звільнений наказом ДПА України №130-О від 15.02.2010 року з податкової міліції у відставку у зв`язку з хворобою відповідно до п. «б» ст. 65 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України, але не був звільнений безпосередньо з посади, яку він займав у органі місцевого самоврядування, то колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що виплату одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні зі служби повинна провести ДПА України. Позовні вимоги до Головного управління Міндоходів у Закарпатській області є безпідставними і до задоволення не підлягають, оскільки позивач ніколи не працював у ДПА України в Закарпатській області і відповідач не порушував жодних прав чи інтересів позивача. Таким чином, позивач звернувся до неналежного відповідача, який не повинен відповідати за позовом, а належним відповідачем у справі є ДПА України, на службі в якій перебував позивач до 2010 року і з якої був звільнений. Таким чином, посилання апелянта на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», відповідно до яких виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється центральними органами виконавчої влади, зі служби в яких звільняється особа, за рахунок коштів Державного бюджету України, є підставними та обґрунтованими».

Позивач посилаючись на норми ст. 117 КЗпП зазначає, що йому не було проведено повного розрахунку, та вважає що необхідно провести виплату за 104 місяці.

ОСОБА_1 за час роботи в Воловецькій райраді щомісячно нараховувалась заробітна плата, 21 квітня 2019 року згідно Довідки №69 від 16.05.2019 року було проведено розрахунок з позивачем після його звільнення в квітні місяці.

Крім того, Постановою від 19.10.2015 року у справі №704/1435/2012 підтверджено що: періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 після звільнення з посади голови Воловецької районної ради є 20.10.2009 року - 16.10.2010 року, втрачений середньомісячний заробіток у цей період установлений рішенням суду в сумі 8408,42 грн., ОСОБА_1 виходячи з середньомісячного заробітку, повністю виплачено примусово органом виконавчої служби втрачений заробіток у вказаний вище період. Виплату проведено такими сумами по датам: 8408,42 - 25.02.2011р., 1366,75 грн. - 15.12.2011р.; 84026 грн - 26.03.2012 року.

Тобто, судом встановлено, що з позивачем було проведено повний розрахунок, і за час його вимушеного прогулу.

Більше того за період з 16.10.2010 р. по 11.11.2010 р. позивачу виплачено згідно Довідки (пункт 39) заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 7007 грн., виплату проведено на підставі постанови Міжгірського районного суду від справа № 2-а-48/11. Разом з тим, в цій же постанові встановлено: «Вимоги про стягнення відпускних та матеріальної допомоги за 2009 та 2010 роки суд задоволити не може, поскільки стягнення відпускних та матеріальної допомоги у зв`язку з цим можливе тільки при реальному виході особи у відпустку, а поскільки ОСОБА_1 не працював, був звільнений, то і не мав права на відпустку як таку (ст.ст. 74, 79 КЗпП України).»

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року у адміністративній справі №876/3588/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Воловецької районної ради Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Воловецької районної ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової допомоги, матеріальної та моральної шкоди було безспірно встановлено, що позивач має право на грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка має виплачуватись за рахунок коштів органів, у яких вони працювали, тобто за рахунок коштів Воловецької районної ради Закарпатської області, та зокрема постановлено стягнути з Воловецької районної ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в загальному розмірі 29540,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Постанова ЛААС набрала законної сили 04.07.2018 року.

Так, колегією суддів встановлено, що відповідачем 2 виконано вимоги постанови ЛААС від 04.07.2018 року та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу в загальному розмірі 29540,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Щодо позовних вимог про стягнення із Воловецької районної ради Закарпатської області індексації вчасно невиплачених грошових коштів при звільненні у відставку за період із 15 лютого 2010 року по даний час виходячи із середньомісячного заробітку 8408,42 грн. та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат при звільненні у відставку за період із 15 лютого 2010 року по даний час виходячи із середньомісячного заробітку 8408,42 грн., суд зазначає наступне.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.01.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2011 року, стягнуто на користь ОСОБА_1 з Воловецької районної ради середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.10.2009 по 16.10.2010, виходячи з середнього заробітку 8408,42 грн.

Згідно з постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.12.2012 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 року і ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Воловецької районної ради про стягнення 3 % річних за період з 01.11.2009 року по грудень 2011 року, а також у стягненні моральної шкоди в сумі 17700,00 грн. у зв`язку з несвоєчасною виплатою втраченого заробітку, присудженого постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.01.2011 року.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року суд розглянув позов ОСОБА_1 до Воловецької районної рази Закарпатської області в частині позовних вимог про стягнення сум індексації і компенсації за період затримки виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 після звільнення з посади голови Воловецької районної ради є 20.10.2009 року - 16.10.2010 року: втрачений середньомісячний заробіток у цей період, встановлений рішенням суду в сумі 8408,42 грн.; позивачу, виходячи з середньомісячного заробітку, повністю виплачено примусово органом виконавчої служби втрачений заробіток у вказаний вище період.

Постановою Верховного Суду від 10.12.2019 року №704/1435/12 (адміністративне провадження №К/9901/10618/18) постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.10.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016 у справі № 704/1435/12 залишено без змін.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з позивачем, на виконання вищевказаних рішень судів, було проведено повний розрахунок, зокрема нараховано і виплачено індексацію заробітної плати за період з 20.10.2009 року по 16.10.2010 року та компенсацію втрати частини доходу за період з 20.10.2009 року по 26.03.2012 року, що підтверджується довідкою Воловецької районної ради №69 від 16.05.2019 року. Факт виконання рішення суду встановлено також постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/8/17.

Таким чином, суд констатує, що затримка повного розрахунку з позивачем при звільненні відсутня, а тому у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з наведеним вище суд не знайшов підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не належить до задоволення.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підпунктом 15 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Воловецької районної ради Закарпатської області, Головного управління ДФС у Закарпатській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 лютого 2020 року.

Головуюча суддя СуддіЯ. М. Калинич Н.Д. Маєцька З.Б. Плеханова