Справа № 140/2431/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2431/19 пров. № 857/12441/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Коваля Р.Й.,

Пліша М.А.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сорока Ю.Ю.), ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьку 15 жовтня 2019 року у справі №140/2431/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

08.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, просило визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Волинській області від 31.05.2019 про включення ТОВ «КОРДІАЛ» до переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості та зобов`язати ГУ ДФС у Волинській області виключити ТОВ «КОРДІАЛ» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що внесення контролюючим органом платника податку до переліку ризикових платників податків є лише діяльністю контролюючого органу з виконання своїх повноважень по збиранню та формуванню податкової інформації, яка сама по собі не створює для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжує для нього обов`язкових юридичних наслідків. Включення суб`єктом владних повноважень до бази даних певної інформації не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що обвинувальний вирок суду, наявність якого стала підставою для включення Товариства до переліку ризикових платників податків, винесено стосовно особи, яка ніколи директором Товариства не була. Вказане рішення, на переконання скаржника, не відноситься до обвинувального вироку в розумінні частини 2 статті 373 КПК України. Вказує, що Наказ ДФС від 21.03.2018 №144 «Про затвердження Порядку формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків» втратив чинність на підставі Наказу ДФС України №522 від 03.08.2018. Також вказує, що підприємство повністю змінило вид діяльності з моменту призначення ОСОБА_1 з 09.08.2018 власником та директором Товариства.

Головне управління ДФС у Волинській області подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції враховано всі обставини справи, таке рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Зазначає, що при включенні позивача до ризикових платників взято до уваги ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2018 у справі №752/3314-15-к. Звертає увагу, що дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, незалежно від джерела отримання такої, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків, такі дії не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їх права.

В судовому засіданні ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду, постановленою без виходу в нарадчу кімнату із занесенням секретарем судового засідання у протокол судового засідання, здійснено заміну відповідача Головне управління ДФС у Волинській області на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області.

В судовому засіданні 10.02.2020 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» зареєстроване як юридична особа 12.12.2013, основний вид діяльності надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

31.05.2019 Товариство включено до переліку ризикових платників у зв`язку з відповідністю пункту 1.5 Критеріїв ризиковості платника на підставі облікової картки ризикового платника №1649/39018737/25 від 30.05.2019 та ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2018 у справі №752/3314/15-к.

Вважаючи рішення щодо включення до переліку ризикових платників протиправним, таким, що підлягає скасуванню, Товариство звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу (пункт 62.1 статті 62 ПК України).

Згідно з пунктом 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Збір податкової інформації та отримання податкової інформації контролюючим органом врегульовано статтями 72, 73 ПК України.

Відповідно до статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, є державною власністю.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Підпунктом 20.1.45 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.

Таким чином, контролюючий орган здійснює моніторинг податкових, накладних/розрахунків коригування шляхом аналізу наявної податкової інформації, що міститься в інформаційних ресурсах ДФС, виявляє ризик порушення норм податкового законодавства, який проявляється у ймовірності складання та надання податкової накладної з порушенням ПК України та неможливості здійснення операцій з постачання товарів/послуг, дані про які зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку виконання свого податкового обов`язку.

Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, (далі - Порядок № 117), який визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 5 Порядку №117 податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється (пункт 6 Порядку №117).

Пунктом 10 Порядку №117 встановлено, що критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади.

Мінфін у дводенний строк погоджує або надсилає ДФС на доопрацювання визначені у цьому пункті критерії та перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Про визначені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, ДФС інформує Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики.

ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Як вказано контролюючим органом, на час виникнення спірних правовідносин критерії ризиковості платника податку визначались листом Державної фіскальної служби України №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018 за погодженням з Міністерством фінансів згідно з листом від 22.03.2018 №26010-06-10/7849.

Згідно з пунктом 1.5 Критерії ризиковості платника податку, визначених листом Державної фіскальної служби України №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018, платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо набрав законної сили обвинувальний вирок суду та не погашено або не знято судимість стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податку за статтею 205 Кримінального кодексу України згідно з інформацією, наявною в органах Державної фіскальної служби».

Так, Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 1.6 цих Критеріїв.

Інформація про внесення/виключення платника податку до/з переліку ризикових платників податків, відповідно до пунктів 1.1-1.6 цих Критеріїв, стає доступною платнику в Електронному кабінеті.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що підставою внесення Товариства до переліку ризикових платників стала ухвала Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2018 у справі №752/3314/15-к.

До матеріалів справи долучено копію вказаної ухвали, відповідно до якої ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 24.06.2014, перебуваючи у приміщенні Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві за адресою: місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 42, діючи згідно відведеної йому ролі, подав до вказаного відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містили завідомо неправдиві відомості про те, що він є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Кордіал», хоч директором вказаного товариства він не був та обов`язки директора ніколи не виконував, після чого у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці вніс в заздалегідь підготовлені іншими особами документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, завідомо неправдиві відомості про те, що він є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Кордіал», підписавши протокол №5 від 26.06.2014 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кордіал» та статут вказаного товариства, затверджений зазначеним протоколом №5 від 26.06.2014, після чого, 27.06.2014, перебуваючи у приміщенні Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві за адресою: місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 42, діючи згідно відведеної йому ролі, подав до вказаного відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містили завідомо неправдиві відомості про те, що він є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Кордіал».

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за статтею 205-1 частиною 2 КК України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців) як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також їх умисне подання державному реєстратору, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Вказаною ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2018 у справі №752/3314/15-к ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за статтею 205-1 частиною 2 КК України на підставі статтею 49 частини 1 пункту 2 КК України (особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі). Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за статтею 205-1 частиною 2 КК України - закрито.

Таким чином, при розгляді справи №752/3314/15-к встановлено, що ОСОБА_2 директором (посадовою особою) ТОВ «Кордіал» не був та обов`язки директора ніколи не виконував.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 205 КК України (фіктивне підприємництво), на яку є покликання у пункті 1.5 Критеріїв ризиковості платника податку, встановлювала відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними, однак ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб`єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов`язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, тоді як за статті 205-1 КК України кримінальне правопорушення полягає у внесенні в реєстраційні документи завідомо неправдивих відомостей або подання завідомо неправдивого документа.

За таких обставин, на переконання суду апеляційної інстанції, у відповідача були відсутні підстави для включення Товариства до переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, на підставі пункту 1.5 Критеріїв ризиковості платника податку.

Окрім того, з метою усунення практики застосування статті 205 КК України як інструменту зловживань та у спосіб, що не відповідає меті кримінальної відповідальності, а також гуманізації кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків, Законом України від 18.09.2019 № 101-IX стаття 205 КК України виключена.

Відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не доведено існування підстав застосування до позивача пункту 1.5 Критеріїв ризиковості платників податку з відповідним внесенням до переліку ризикових суб`єктів господарювання.

В силу приписів частини 2 статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що віднесення платника податків до переліку ризикових платників податків на підставі критеріїв ризиковості, визначених виключно листом ДФС №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018, є безпідставним, оскільки листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а тому не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року (справа №822/1878/18), від 21 травня 2019 року (справа № 815/2791/18), від 30 липня 2019 року (справа №320/6312/18) та від 20 листопада 2019 року (справа №560/279/19).

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що надання податковому органу відповідних повноважень це лише передумова подальшої реалізації його управлінських функцій, результатом реалізації чого, у цій справі, є прийняття рішення, яке як акт індивідуальної дії повинно відповідати критеріям обґрунтованості та вмотивованості.

Відповідачем не надано доказів правомірності прийняття оскаржуваного рішення, як не надано і доказів того, що таке рішення прийнято на підставі нормативно-правових актів, що є обов`язковими як для платника податку, так і для контролюючого органу, тоді як невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії, що є предметом оскарження в даній справі, призводить до протиправності такого.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення щодо внесення Товариства до переліку ризикових платників податків від 31.05.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.

Аргументи відповідача щодо правомірності такого рішення в силу Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 та листа ДФС №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018 є безпідставними та спростовуються наведеними вище висновками суду щодо обов`язковості обґрунтованості та вмотивованості будь-якого індивідуального акту як рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, з 01.02.2020 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», якою, зокрема, затверджено Критерії ризиковості платника податку на додану вартість та затверджено порядок прийняття та форму рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, яке може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.

Щодо покликань відповідача на постанову Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (справа №480/4006/18), то суд апеляційної інстанції зауважує, що спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли за інших фактичних обставин, встановлених судом, а тому висновки суду касаційної інстанції у вказаній справі не можуть бути беззастережно застосовані до спірних правовідносин.

Щодо позовної вимоги Товариства про зобов`язання відповідача виключити Товариство з переліку ризикових платників податків, то така, на переконання суду апеляційної інстанції, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Згідно із статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже процесуальним законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ(CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) вказав, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Оскільки процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, позовні вимоги щодо зобов`язання виключити Товариство з переліку ризикових платників податків, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Щодо аргументів відповідача про те, що спірне рішення щодо визначення Товариства таким, що відповідає пункту 1.5 Критеріїв ризиковості платника податку не тягне за собою виникнення негативних наслідків для позивача, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як зазначено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником скаржника та не спростовано представником відповідача вказане стало підставою для зупинення реєстрації податкових накладних безвідносно як до контрагентів позивача, так і без оцінки реальності господарських операцій з такими, що впливає на відносини з контрагентами та має наслідком фінансові та репутаційні втрати для Товариства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийняття рішення про внесення Товариства до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, порушує права останнього, оскільки таке внесення стало підставою для автоматичного зупинення реєстрації кожної наступної податкової накладної, і, як наслідок, створило перешкоди у здійсненні платником податків його господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №140/2431/19 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 31.05.2019 про включення ТОВ «КОРДІАЛ» до переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області, правонаступника Головного управління ДФС у Волинській області, виключити ТОВ «КОРДІАЛ» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (місцезнаходження: Київський майдан, 4, м.Луцьк, Волинська область, 43010, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРДІАЛ» (місцезнаходження: проспект Президента Грушевського, 30, м.Луцьк, Волинська область, 43005, ) 3842 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні) судового збору, сплаченого відповідно до квитанції 0.0..1 від 08.08.2019 за подання позовної заяви, та 5763 грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні) судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення №322 від 12.11.2019 за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. Й. Коваль
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20.02.2020