Справа № 814/1491/16
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 лютого 2020 року
Київ
справа №814/1491/16
адміністративне провадження №К/9901/33713/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Єресько Л.О., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року (головуючий суддя Косцова І.П., судді: Стас Л.В., Турецька І.О.)
у справі №814/1491/16
за позовом ОСОБА_1
до командира військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування наказу.
I. РУХ СПРАВИ
1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27 червня 2016 року №283 про оголошення суворої догани за невихід на службу 16 червня 2016 року;
визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного накладення стягнення;
визнати дії начальника циклової комісії з військово-технічних дисциплін капітана 3 рангу Хомина В.М. щодо оформлення акту службового розслідування від 27 червня 2016 року протиправними.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у командира військової частини НОМЕР_1 не було правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки причиною його відсутності на службі 16 червня 2016 року став наказ командира військової частини від 14 червня 2016 року про усунення порушень форми одягу, а також завершення процедури проходження Медико-соціальної експертної комісії.
3. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №283 від 27 червня 2016 року про оголошення ОСОБА_1 капітану 3 рангу суворої догани за невихід на службу 16 червня 2016 року. Визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного накладення стягнення на ОСОБА_1 . Визнано дії начальника циклової комісії з військово-технічних дисциплін капітана 3 рангу Хомина В.М. щодо оформлення акту службового розслідування від 27 червня 2016 року протиправним.
4. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову, якою в задоволенні позову відмовлено.
5. Не погоджуючись з вказаною постановою апеляційного суду, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
6. У запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Судами встановлено, що капітан третього рангу ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
8. У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 16 червня 2016 року на службі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №269 від 16 червня 2016 року призначено службове розслідування, за результатами якого складено акт від 27 червня 2016 року.
9. За висновками зазначеного акту за військовослужбовцем встановлено порушення приписів статей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) і статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), що виразилось у не виході на службу та залишення її без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня.
10. На підставі вказаного акту службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №283 від 27 червня 2016 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани та позбавлення премії за червень 2016 року у розмірі 435% посадового окладу.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено притягнення службовця до дисциплінарної відповідальності в період реабілітації.
12. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з недоцільності досліджувати правомірність спірного наказу та давати оцінку діям посадових осіб відповідача, які є предметом спору, оскільки позивач на момент звернення до суду не є військовослужбовцем, а тому спірний наказ, як акт індивідуальної дії, втратив чинність в силу закону, за своєю суттю він є нікчемним, тому не потребує визнання його протиправним і скасування.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, що полягає у відмові досліджувати правомірність наказу та давати оцінку діям посадових осіб відповідача, які є предметом спору.
14. ОСОБА_1 не погоджується з посиланням апеляційного суду на те, що наказ у зв`язку з його звільненням є нікчемним, оскільки з нього фактично були стягнуті грошові кошти.
15. Крім того, зі списків військової частини, що фактично є звільненням, він був виключений лише 14 серпня 2016 року.
16. Вважає, що відповідач незаконно провів службове розслідування відносно нього, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено притягнення до дисциплінарної відповідальності службовця, якого МСЕК визнав непрацездатним на період активної реабілітації, що підтверджується матеріалами справи.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
17. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. За перевіркою матеріалів справи, предметом адміністративного позову є наказ про оголошення позивачу суворої догани та позбавлення премії, дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо накладення такого стягнення, а також дії що передували цьому, а саме оформлення акту службового розслідування.
19. Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормами діючого законодавства не передбачено притягнення службовця до дисциплінарної відповідальності в період реабілітації, а тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки. Водночас, посилаючись на положення частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), яким встановлено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд першої інстанції вказав на відсутність письмових пояснень відповідача щодо правомірності спірного наказу та дій.
20. Суд апеляційної інстанції не погодився з таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи своє рішення тим, що позивач на момент звернення до суду не є військовослужбовцем, а тому спірний наказ, як акт індивідуальної дії, втратив чинність в силу закону, за своєю суттю він є нікчемним, а тому не потребує визнання його протиправним і скасування.
21. Таким чином, апеляційний суд переглядаючи рішення суду першої інстанції не досліджував правомірність спірного наказу та не надавав правову оцінку діям посадових осіб відповідача щодо прийняття такого наказу, які є предметом спору.
22. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний Статут.
23. Приписи частини четвертої статті 45 Дисциплінарного статуту передбачають, що усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.
24. У зв`язку з цим, Верховний Суд зазначає, що право позивача на оскарження, накладеного на нього дисциплінарного стягнення, не залежить від того скасував свій наказ відповідач самостійно або цей наказ втратив чинність з інших підстав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №821/142/17.
25. Визнаний у судовому порядку незаконним або неправомірним правовий акт індивідуальної дії втрачає свою силу з моменту його прийняття, тобто не породжує юридичних наслідків. У випадку скасування такого акта або втрати ним чинності виходить, що цей акт в період часу з моменту його прийняття і до моменту його скасування або втрати чинності суперечив законодавству, але при цьому діяв і породжував певні правові наслідки.
26. З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що спірний наказ є нікчемним, оскільки він не містив якихось недоліків, які були предметом спору і був виконаний.
27. Враховуючи те, що питання правомірності спірного наказу та дій посадових осіб відповідача, які є предметом спору, апеляційним судом не досліджувались та правова оцінка обґрунтуванню позовних вимог не надана.
28. Водночас, перевірці підлягають не лише обґрунтування позовних вимог, але й доводи апеляційної скарги відповідача щодо заявлених вимог, що залишились поза увагою апеляційного суду.
29. Так, зокрема, доводам апеляційної скарги щодо правомірності спірного наказу, а саме: після проходження медико-соціальної експертної комісії позивач не відрекомендовувався безпосередньому керівнику про її результати та відповідну довідку на адресу В/ч НОМЕР_1 не надавав; рекомендації щодо реабілітації отримані позивачем в закладах відновлюваної терапії, де він лікувався в позаслужбовий час за власним розсудом; висновок ВЛК, який визначив його непрацездатність щодо проходження військової служби, не містить рекомендації про потребу в санаторно-курортному лікуванні чи реабілітації; довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії не є документом, що підтверджує перебування позивача на реабілітації; позивач не звертався до Миколаївського військового шпиталю з рекомендаціями про активну реабілітацію про проходження санаторно-курортного лікування (реабілітації) в одному із лікувальних закладів, підвідомчих Міністерству оборони України.
30. За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
31. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
32. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
33. Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
34. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов помилкового висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.
35. Під час нового розгляду справи суду слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, а у разі необхідності витребувати, і лише після цього вирішити спірні правовідносини. Судове рішення, на підставі встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в аспекті заявлених позовних вимог.
36. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права до вказаних правовідносин і те, що питання правомірності спірного наказу та дій посадових осіб відповідача, не була предметом його перевірки, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №814/1491/16 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
Л.О. Єресько,
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду