Справа № 826/8958/17
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2020 року

Київ

справа №826/8958/17

адміністративне провадження №К/9901/63616/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва (у складі головуючого судді Добрянської Я. І.) від 15 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Троян Н. М., суддів Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.) від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - Уповноважена особа Фонду), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду в частині визнання нікчемним правочину щодо переказу коштів (транзакції), здійсненого ОСОБА_1. на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (ПАТ «Банк Михайлівський»);

- зобов`язати Уповноважену особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок ФГВФО;

- зобов`язати ФГВФО включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішення відповідача, яке було оформлено відповідним повідомленням про нікчемність правочину, є протиправним, оскільки таке повідомлення стало підставою для невнесення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в розмірі, гарантованому державою.

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 15 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року, позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Уповноваженої особи Фонду в частині визнання нікчемним правочину щодо переказу коштів (транзакції), здійсненого ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».

Зобов`язав Уповноважену особи Фонду подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду.

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у жовтні 2018 року Уповноважена особа Фонду подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права і не дослідили належним чином усіх обставин справи. За позицією скаржника, договір, укладений між позивачем та ТОВ «Кредитно - інвестиційний центр» від 25 березня 2016 року № 980-012-000210687, є договором позики, а тому такі кошти не є вкладом у розумінні Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Також скаржник зазначив, що правочини, які вчинені під час дії відповідної заборони в банку, який віднесений Національним банком України до категорії проблемних, є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VІ.

Ухвалою від 02 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою, а ухвалою від 19 лютого 2020 року призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2016 року між позивачем та ТОВ «Кредитно-інвестиційним центром» укладено договір № 980-012-000210687, за умовами якого позивачем перераховано грошові кошти на поточний рахунок ТОВ «Кредитно-інвестиційним центром» у розмірі 110 000 грн.

Згідно з випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 19 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, з рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19 травня 2016 року на рахунок позивача № НОМЕР_2 повернуто кошти у розмірі 110 000,00 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором від 25 березня 2016 року № 980-012-000210687» та кошти у розмірі 937,60 грн з призначенням платежу «оплата процентів по договору від 25 березня 2016 року».

20 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-012-000243220 (далі -Депозитний договір), за умовами якого позивач вносить, а Банк приймає грошові кошти вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 у гривні, що відкривається банком на ім`я вкладника, і зобов`язується виплачувати вкладнику суму вкладу та проценти на неї в порядку та на умовах, встановлених цим договором та умовами розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі, умовами дистанційного банківського обслуговування ПАТ «Банк Михайлівський».

Також, 20 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір про внесення змін № 1 до Депозитного договору, відповідно до п. 1 якого п. 2.2. ст. 2 «Умови вкладу» доповнено абзацом такого змісту: «В разі, якщо з моменту укладення Договору по день закінчення чергового строку вкладу (включно) вкладник не буде у будь-який спосіб, передбачений цим Договором, ініціювати повернення вкладу, та відбудеться пролонгація Договору, банк здійснить донарахування процентів за вкладом з початку чергового строку вкладу по день закінчення чергового строку вкладу у розмірі бонусної процентної ставки на суму Вкладу, що складає 24,81 % річних».

З платіжного доручення від 20 травня 2016 року № 5034411 вбачається, що позивач перерахував грошові кошти в сумі 110 000,00 грн зі свого поточного рахунку № НОМЕР_2 на поточний рахунок № НОМЕР_1 ПАТ «Банк Михайлівський» з призначенням платежу «залучення коштів на депозит згідно договору від 20 травня 2016 року № 980-012-000243220».

23 травня 2016 року на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» № 14/БТ, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» від 23 травня 2016 року № 812, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича строком на 1 місяць з 23 травня 2016 року по 22 червня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 червня 2016 року № 991 строк здійснення тимчасової адміністрації було продовжено з 23 червня 2016 до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю. П. на вказаний строк.

01 вересня 2016 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкову О.Ю. з 05 вересня 2016 року включно.

15 липня 2016 року на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк «Михайлівський».

05 грудня 2016 року та 09 лютого 2017 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявами про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

03 лютого 2017 року ПАТ «Банк Михайлівський» повідомленням № 3Г1/14243 роз`яснив позивачу, що переказ коштів, здійснений ОСОБА_1 20 травня 2016 року в сумі 110 000,00 грн, є нікчемним на підставі ст. 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 37, підп. 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI та наголошено на тому, що відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю, та у разі нікчемності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вважаючи, що Уповноважена особа Фонду протиправно не включила його до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок ФГВФО, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

При ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач, як вкладник ПАТ «Банк Михайлівський», має право на суму граничного розміру відшкодування коштів за своїм вкладом. За позицією судів, Уповноважена особа Фонду безпідставно віднесла до категорії нікчемних правочин (транзакції) щодо зарахування 19 травня 2016 року коштів на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у сумі 110 000,00 грн з рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». Крім того, Уповноважена особа Фонду не довела наявності правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом № 4452-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ФГВФО відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями ст. 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 цього Закону.

Гарантії ФГВФО є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченою Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії ФГВФО чи Уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (ст. 2, 25 Закону № 4452-VI).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000,00 грн.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, установленому цим Законом, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI називається тимчасовою адміністрацією.

За приписами ч. 2 ст. 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Частинами 3, 5 зазначеної вище статті Закону № 4452-VI також передбачено, що виконавча дирекція ФГВФО не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За змістом ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ФГВФО набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI).

Закон № 4452-VI визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.

Так, згідно з положеннями ст. 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банк, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Уповноваженої особи Фонду від 01 червня 2016 року № 42/1 затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені в Акті № 3 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» по перерахуванню коштів на рахунки 2 445 фізичних осіб у сумі 206 980 863,90 грн, у відповідності до положень п. 7- 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Згідно із витягом з Додатку 2 до Акта від 01 червня 2016 року № 3 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, до переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснено перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» включено позивача.

Судова колегія Верховного Суду звертає увагу, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення у цій справі, правомірно виходили з того, що здійснення транзакцій під час дії постанови Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», не є достатньою підставою для визнання цих транзакцій нікчемними.

Як було зазначено вище, у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV, якою врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визначено перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

При цьому, Законом України від 16 липня 2015 року № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12 серпня 2015 року, ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV доповнено п. 9 згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Разом з цим, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому 15 листопада 2016 року прийнято Закон України № 1736-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг», яким також внесені зміни до Закону № 4452-VI, для врегулювання таких питань:

- поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб;

- установлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи;

- встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених Законом № 4452-VI.

19 листопада 2016 року набрали чинності положення п. 15 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону № 4452-VІ, внесені Законом № 1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Фонд зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом № 1736-VІІІ розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної ч. 1 ст. 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.

Тобто, з метою поширення гарантій Закону № 4452-VI до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом згідно із чинним законодавством. А саме, до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором, і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що операції щодо повернення коштів з рахунку вказаного товариства на рахунок позивача були вчинені після віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних.

Зміст вказаних фактичних обставин свідчить про те, що у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі від 25 березня 2016 року № 980-012-000210687, укладеного між ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять відомостей, що позивач був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти, повернуті на рахунок позивача за договором з небанківською фінансовою установою.

Таким чином, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що кошти ОСОБА_1 відповідають чітко визначеним критеріям, обумовленими змінами, внесеними до Закону № 4452-VI Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника ПАТ «Банк «Михайлівський».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі № 823/1674/18.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій п. 2, 7- 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені положення Закону № 4452-IV до спірних відносин за участю ПАТ «Банк Михайлівський» не застосовуються з огляду на те, що ці відносини врегульовано спеціальним Законом № 1736-VIII.

Відповідно до положень ст. 27 Закону № 4452-VI (у редакції Закону України від 16 липня 2015 року № 629-VIII, що діяла на момент ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій судового рішення), Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО за цим Законом та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

За змістом розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (зі змінами та доповненнями; далі - Положення № 14) протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, у частині невключення до нього ОСОБА_1 , а також щодо зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, якій має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду на загальну суму 110 000,00 грн, які обліковуються на його рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Банк Михайлівський».

Водночас, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для вирішення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, яке оформлено наказом від 01 червня 2016 року № 42/1 (у тому числі додатки до нього) стосовно визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо зарахування 19 травня 2016 року коштів у сумі 110 000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з поточного рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр».

Згідно з ч. 1, 2 та 10 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд (Уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону №4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 3 ст. 38 Закону № З4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення Уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Така сама правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 910/12294/16), від 16 травня 2018 року (справа № 910/24198/16), від 02 квітня 2019 року (справа № 816/4666/15).

Отже, установлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду щодо його оскарження, а тому позовні вимоги про визнання протиправним і скасування оскаржуваного зазначеного вище наказу Уповноваженої особи Фонду не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в господарських та цивільних судах).

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, в частині визнання нікчемним правочину щодо переказу коштів (транзакції), здійсненого ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», підлягає скасуванню, а провадження у цій частині - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 354 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених ст. 238 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 315, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в частині визнання нікчемним правочину щодо переказу коштів (транзакції), здійсненого ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» - скасувати, провадження в цій частині закрити.

У решті рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді А. А. Єзеров

С. М. Чиркін