Справа № 480/4598/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2020 р. Справа № 480/4598/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Петренко О.М.,
представника відповідача - Свистуна Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила:
1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 17.09.2019 №6005 про відмову ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
2) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.10.2019.
Ухвалою суду від 29.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 28.12.2019 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 21.01.2020 (а.с.83), в якому була оголошена перерва у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів у відповідача до 06.02.2020 (а.с.88).
06.02.2020 представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що на звернення позивача від 04.05.2019 рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 17.09.2019 №6005 ОСОБА_1 відмовлено в переході пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в зв`язку з відсутністю 20 років стажу на роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби визначених Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016. Позивачу не зарахований період роботи з 01.01.2014 по 03.05.2019 в Державній податковій інспекції у м. Суми Головного управління Міндоходів у Сумській області, оскільки статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 не передбачені категорії посад службовців Державної податкової інспекції в м. Суми.
Також у відзиві зазначив, що Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. З набранням чинності вказаним законом втратила чинність стаття 31-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, за виключенням статті 37 цього Закону щодо призначення пенсій окремим категоріям осіб.
Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 10.01.2017 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.
У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що у період з 01.01.2014 по 03.05.2019 ОСОБА_1 працювала на посадах: головного державного ревізора - інспектора відділу контролю за валютними операціями у сфері ЗЕД управління податкового аудиту ДПІ у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (з 24.07.2013 по 13.02.2015); головного державного ревізора - інспектора відділу аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового аудиту ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області (з 13.02.2015 по 23.11.2015); головного державного ревізора - інспектора відділу валютного контролю управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Сумській області (з 24.11.2015 по 17.02.2016); головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Сумській області (з 18.02.2016 по 06.06.2016); головного державного ревізора - інспектора сектору перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Сумській області (з 07.06.2016 по 10.08.2016); головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Сумській області (з 11.08.2016 по 03.05.2019); 03.05.2019 позивач звільнилася з державної служби згідно ст.38 КЗпП України, ч.3 ст.86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII у зв`язку з виходом на пенсію.
Крім того, 01.01.2014 позивачу було присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи I рангу», а 01.01.2016 - чергове спеціальне звання «радник податкової та митної справи III рангу».
Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача, довідкою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 03.05.2019, а також наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 02.05.2019 №137-о (а.с.19-47,54, 65-67).
03.05.2019 ОСОБА_1 подала заяву до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.16,96). При цьому, до заяви про призначення пенсії додала: 1) копію диплому про навчання серії НОМЕР_1 ; 2) довідки від 02.05.2019 №23 та №24, від 13.03.2019 року №5; 3) копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.61); 4) копію паспорта (а.с.55-61); 5) копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 327026 (а.с.63); 6) трудову книжку (а.с.19-47).
06.05.2019 позивачем було додатково подано до Сумського об`єднаного УПФУ Сумської області довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії та стаж роботи на державній службі (а.с.65-67, 107, 108-109).
Вказані обставини підтверджуються копією заяви про призначення пенсії (а.с.16,96), розпискою-повідомленням (а.с.17) та не заперечувалися поясненнями представників сторін в судовому засіданні.
Рішенням 05 Сумського об`єднаного УПФУ Сумської області від 17.05.2019 позивачу з 28.04.2019 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), що підтверджується протоколом про призначення пенсії (а.с.93).

В цей же день, за тим же саме номером 05 Сумським об`єднаним УПФУ Сумської області прийнято рішення від 17.05.2019, яким позивачу з 03.05.2019 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, що підтверджується протоколом про призначення пенсії (а.с.94).

20.05.2019 уповноваженими особами відповідача щодо обґрунтованості видачі довідок Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.05.2019 №140/0-195 та від 03.05.2019 №141/05-19 було здійснено перевірку обґрунтованості видачі документів для оформлення пенсії, про що складено відповідний акт (а.с.98-99), відповідно до висновку якого вказані довідки необхідно замінити.

На виконання вказаного акта Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Сумській області на заміну вказаних довідок на адресу відповідача надано довідки від 23.05.2019 за №152/05-19, №153/05-19 (а.с.68,69-71,110).

ГУ ПФУ в Сумській області, на підставі службової записки «Рішенням в заміну 05» від 17.09.2019 за №6005 (а.с.14,100), відмовив ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю у позивача 20 років стажу на роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби визначених Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016. Спеціальний стаж складає 13 років 8 місяців 3 дні. До спеціального стажу не зарахований період роботи з 01.01.2014 по 03.05.2019 в Державній податковій інспекції у м. Суми Головного управління Міндоходів у Сумській області, де присвоєне спеціальне звання «Інспектор податкової митної справи першого рангу», оскільки статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 не передбачені категорії посад службовців Державної податкової інспекції в м. Суми.

Про прийняте рішення ГУ ПФУ в Сумській області листом від 18.09.2019 повідомило ОСОБА_1 (а.с.15).

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято (новий) Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ (далі Закон України «Про державну службу №889-VІІІ), який набрав чинності 01.05.2016, відповідно до п.2 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16.12.1993, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993I, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

З матеріалів справи суд вбачає, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на посаді головного державного ревізора інспектора відділу валютного контролю управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Сумській області та мала стажу на посаді, віднесеної до категорії посад державної служби понад 10 років (а.с.45,5365-66), а відтак, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993.

У зв`язку з цим, доводи, викладені в оскаржувані рішенні щодо необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби 20 років є необґрунтованими.

Також у своєму рішенні відповідач відмовляється в зарахуванні до стажу період роботи з 01.01.2014 по 03.05.2019 саме в Державній податковій інспекції у м. Сумах (а.с.14) та у зв`язку із присвоєнням спеціального звання «інспектор податкової та митної служби I рангу». Однак вказані підстави є також необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с.43,46) 01.01.2014 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової та митної служби I рангу».

Разом з тим, позивач працювала в Державній податковій інспекції у м. Сумах лише з 01.01.2014 по 23.11.2015.

З 24.11.2015 позивач була переведена до Головного управління ДФС у Сумській області (а.с.44,45).

Крім того, згідно з ч.18 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (діяв до 01.05.2016), до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні», а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Зокрема, нормами абз.1, 2 п.344.1 ст.344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Відтак, посадові особи державної податкової служби, в тому числі ті, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в органах державної податкової служби має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993.

Також суд зауважує, що будь-яких сумнівів чи зауважень до наданих під час звернення 03.05.2019 з заявою про призначення пенсії документів в органу Пенсійного фонду не було. При цьому, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи (а.с.19-47, 65-67, 95) загальний страховий стаж позивача складає 35 років 7 місяців 10 днів, стаж державної служби складає 19 років 5 днів (а.с.67), а також позивач досягла віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому мала право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України №889-VIII.

Більш того, як вбачається з довідки Сумського об`єднаного УПФУ в Сумській області від 27.05.2019 за №493, ОСОБА_1 перебувала на обліку в Сумському об`єднаному УПФУ Сумської області з 28.04.2019 саме як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Розмір пенсії станом на 04.05.2019 року складає 6 959,06 грн. та має страховий стаж - 35 років 07 місяців 10 днів (а.с.18).

Посилання ГУ ПФУ в Сумській області в оскаржуваному рішенні (а.с.14,100), а також у відзиві на те, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за відповідно до Закону України №889-VIII, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи (а.с.16), позивач зверталась із заявою про призначення пенсії за віком саме на підставі Закону України «Про державну службу», будь-яких заяв ні 03.05.2019 про призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні 04.05.2019 - про переведення на пенсію за віком позивач не подала, таких доказів не надано. Відтак, твердження представника відповідача про те, що оскаржуваним рішенням вирішувалось саме заява від 04.05.2019 про переведення з одного виду пенсії на інший не підтверджено жодними належними доказами, як і не підтверджено того факту, що позивач, крім іншого, зверталась із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Посилання представника відповідача у відзиві на норми Закону України №889-VIII щодо відсутності підстав перерахунку пенсії взагалі є безпідставними, оскільки в даному випадку позивачка не зверталась з заявою про перерахунок пенсії. В матеріалах справи міститься заява саме про призначення пенсії.

Крім того, суд зауважує, що орган Пенсійного фонду як орган державної влади був непослідовним в частині зарахування до спеціального стажу позивача період її роботи з 01.01.2014 по 03.05.2019 так і щодо прийняття рішення про призначення пенсії на підставі Закону України №889-VIII. Так, тривалий час, зокрема, з 28.04.2019 до 01.10.2019, відповідачем був зарахований ОСОБА_2 вказаний період до спеціального стажу та було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України №889-VIII, а також здійснювалася виплата такої пенсії. Однак, 17.09.2019 відповідачем було прийнято рішення (а.с.14,100), відповідно до якого стаж з 01.01.2014 по 03.05.2019 до спеціального стажу не зараховано, а пенсія без будь-яких відповідних заяв ОСОБА_1 призначається на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При вирішені цього спору, суд, відповідно до ч.ч.1,2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією За демократію через право (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48).

З наведеного вище можна зробити висновок про те, що виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, позивач з моменту прийняття першого рішення відповідачем від 17.05.2019 про призначення пенсії відповідно до Закону України №889-VIII (а.с.94,98) та отримувавши вказану пенсію по 01.10.2019 обґрунтовано розраховувала на те, що і в подальшому буде отримувати виплати пенсії, призначеної їй відповідно до Закону України №889-VIII.

Однак, своїм «Рішенням в заміну 05 від 17.09.2019» від 17.09.2019 за №6005 (а.с.14,100) ГУ ПФУ в Сумській області було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.

На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято не обґрунтовано, не розсудливо, не пропорційно, а відтак не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 1536,80грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 01.11.2019 та від 21.11.2019 (а.с.3-4).

Що стосується заявленого клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд не вбачає підстав для його задоволенню, оскільки за нормами ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, це є право, а не обов`язок суду, крім іншого, позивачем не наведено аргументів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання судового рішення та необхідність у зв`язку з цим застосування положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Пушкіна, буд.1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 17.09.2019 №6005 про відмову ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.10.2019.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Пушкіна, буд.1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2020.

Суддя І.Г. Шевченко