Справа № 640/15322/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» до Міністерства освіти і науки України, треті особи: Фонд державного майна України, Донбаська національна академія будівництва і архітектури про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України, якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ № 1536 від 24.11.2017.

Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалою від 31 жовтня 2019 року закрив провадження в адміністративній справі № 640/15322/19 з тих підстав, що даний спір виник у зв`язку з позбавленням позивача права користування нерухомим майном власником такого майна, а тому такий спір підлягає вирішенню в порядку господарського, а не адміністративного судочинства

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням та вважаючи, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання щодо підсудності даного спору, позивач звернувся до суду із даною апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить суд скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у даній справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що в порушення процесуальних норм суд не з`ясував природу правовідносин і дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини не мають характеру публічно-правових, а тому підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства. Натомість, позивач стверджує, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що даний спір стосується виключно оскарження рішення органу владних повноважень, прийнятого з порушенням норм діючого законодавства України.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що даний спір має вирішуватись саме у порядку адміністративного судочинства.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами п. 2 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. У свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вказаною нормою також визначено поніття суб`єкта владних повноважень, яким є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Положення ст. 19 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є наказ Міністерства освіти і науки України № 1536 від 24 листопада 2017 року «Про безоплатну передачу нерухомого майна в м. Краматорськ з балансу ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне училище м. Краматорська» відповідно до якого вирішено передати безоплатно з балансу позивача на баланс третьої особи - Донбаської національної академії будівництва та архітектури нерухоме майно державної форми власності: будівлю гуртожитку загальною площею 4841,5 кв.м.

Тобто, з наведеного слідує, що суть спору фактично зводиться до того, що позивач, як юридична особа, на балансі якої перебуває нерухоме майно (гуртожиток), не згоден з правомірністю дій власника майна щодо передачі такого майна іншій особі.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Міністерство освіти і науки України є єдиним засновником як ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» так і Донбаської національної академії будівництва і архітектури є Міністерство освіти і науки України.

При цьому, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником та відповідно розпорядником об`єкта нерухомого майна - комплекса профтехучилища № 28 є держава України в особі Міністерства освіти і науки.

Таким чином, як правильно було вказано судом першої інстанції, з наведеного вбачається, що спір виник не у зв`язку зі здійсненням Міністерством владних (управлінських) функцій, а в зв`язку з позбавленням позивача права користування нерухомим майном власником такого майна, що свідчить про існування між сторонами спору про право.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що пред`явлений позов жодним чином не пов`язаний з захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень - який є власником відповідного майна.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що звертаючись до суду з даним позовом та оспорюючи право власності на об`єкти нерухомого майна, які зареєстровані у встановленому законом порядку за іншими особами, позивач намагається захистити свої майнові права та інтереси як балансоутримувача цього майна щодо його використання.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги скасуванням наказу Міністерства освіти і науки України № 1536 від 24 листопада 2017 року «Про безоплатну передачу нерухомого майна в м. Краматорськ з балансу ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне училище м. Краматорська» фактично намагається в такий спосіб вплинути на право власника нерухомого майна вільного розпорядження цим майном.

При цьому, судова колегія зауважує, що справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 цього Кодексу) розглядають господарські суди відповідно до приписів Господарського процесуального кодеку України.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що даний спір має приватноправовий характер та з урахуванням суб`єктного складу сторін спору і тих осіб, на чиї інтереси впливає таке рішення має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

З огляду на зазначене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва про закриття провадження у даній справі є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311-313, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного навчального закладу "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович