Справа № 161/15661/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2020 року

Київ

справа №161/15661/16-а

адміністративне провадження №К/9901/16838/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Чиркіна С.М., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради про визнання рішення протиправним за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Плахтій І.Б. від 30 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Старунського Д.М., Багрія В.М., Рибачука А.І. від 28 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з адміністративним позовом до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради (далі - відділ ДАБК Луцької МР, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 24, винесену 09 листопада 2016 року начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюком Юрієм Олександровичем.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є безпідставною, оскільки проектну документацію позивачем розроблено на підставі «Завдання на проектування», вимог державних будівельних норм, наказів, листів, роз`яснень Держбуду. Вважає, що нормативна база не містить норм щодо недопустимості зміни техніко-економічних показників об`єкта при капітальному ремонті.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що проектом передбачено проведення не капітального ремонту, а реконструкцію з надбудовою додаткового поверху, яка відповідно до вимог пунктів 3.7, 3.21, 4.3, 7.1 додатка А ДБН А.2.2-3-2014 потребує вихідних даних на проектування - містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки та технічні умови, звіти про обстеження будівельних конструкцій фундаментів та стін будинку, інженерні вишукування, які у замовника відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ФОП ОСОБА_1 звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 25 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в адміністративній справі № 161/15661/16-а, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 161/15661/16-а за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року суддею-доповідачем Берназюком Я.О.

Учасники справи письмових клопотань до суду касаційної інстанції не заявляли.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що головним спеціалістом відділу ДАБК Луцької МР Королюком В.М. проведено позапланову перевірку дотримання замовником будівництва - ОСОБА_4. вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва «Капітальний ремонт даху над квартирою АДРЕСА_1 ». За результатами перевірки 02 листопада 2016 року складено акт перевірки дотримання вимог законодавства, яким встановлено, що замовником подана декларація про початок виконання будівельних робіт та зареєстрована 28 липня 2016 року за № ВЛ 39 на «Капітальний ремонт даху над квартирою АДРЕСА_1 ». Вказаною декларацією передбачається виконання будівельних робіт без зміни геометричних розмірів та функціонального призначення об`єкта (капітальний ремонт). Проектна документація розроблена приватним підприємцем ОСОБА_1 і передана замовнику для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування, будівельних норм, державних стандартів та правил. Зокрема, вказаною проектною документацією - аркуші стадія «П» без номера (план пожежного відсіку, план даху, фасади, план крокв) передбачено надбудову мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_1 , а саме: мурування нових стін, підняття вентиляційних каналів, коминів, установка нових дверних та віконних прорізів, об`єднання квартири АДРЕСА_1 сходами з горищними (мансардними) приміщеннями, зміна конструктивної схеми кроквяної системи і стін, що збільшує навантаження на несучі стіни та фундаменти будинку та змінює основні техніко-економічні показники будинку АДРЕСА_1 у цьому будинку в частині будівельного об`єму, загальної площі, житлової площі, тобто фактично проектом передбачено проведення не капітального ремонту як визначено назвою, а реконструкцію з надбудовою додаткового поверху, при цьому відсутні вихідні дані на проектування - містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки та технічні умови, відсутні звіти про обстеження будівельних конструкцій фундаментів та стін будинку, не проведені інженерні вишукування, чим порушено пункти 3.7, 3.21, 4.3, 7.1 додатка А ДБН А.2.2-3-2014, порушено вимоги пунктів 5.4, 5.5, 6.1 ДБН В.3.2-2-2009, частини першої статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Об`єкт віднесено до ІІ категорії складності».

До акта додані матеріали фіксації стану виконання будівельних робіт, з яких судами попередніх інстанцій встановлено, що над квартирою АДРЕСА_1 проводиться надбудова, в яку монтується вихід з квартири під нею.

02 листопада 2016 року головним спеціалістом відділу ДАБК Луцької МР Королюком В.М. відносно ОСОБА_1 як проектанта було складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким встановлено, що проектна документація розроблена приватним підприємцем ОСОБА_1 і передана замовнику для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування, будівельних норм, державних стандартів та правил. Зокрема, вказаною проектною документацією - аркуші стадія «П» без номера (план пожежного відсіку, план даху, фасади, план крокв) передбачено надбудову мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_1.

На підставі акта перевірки та протоколу було винесено постанову № 24 від 09 листопада 2016 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в розмірі 130 500 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки тому, що перевірку було проведено стосовно замовника будівництва - ОСОБА_4 , за результатами якої складено акт перевірки. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що на підставі вказаної перевірки протокол та постанова можуть бути винесені лише стосовно замовника будівництва, а не відносно проектувальника, оскільки щодо останнього жодної перевірки проведено не було.

Крім того, скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано положення Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 560, відповідно до якого питання відповідності затвердженого проекту вимогам до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення визначаються експертними організаціями, що відповідають визначеним Мінрегіоном критеріям. Скаржник зазначає, що у матеріалах справи міститься експертна оцінка проекту, якою не виявлено відхилення проекту від будівельних норм.

Від відділу ДАБК Луцької МР надійшло заперечення на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , в якому зазначається, що суди прийняли законні та обґрунтовані рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судових засіданнях, а вимоги касаційної скарги є безпідставними; просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2017 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року відповідають не повністю, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди попередніх інстанцій мали перевірити, чи була оскаржувана постанова відділу ДАБК Луцької МР прийнята, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також на законних підставах, розумно та пропорційно.

Повноваження відділу ДАБІ Луцької МР у спірних правовідносинах регламентуються, зокрема, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що державний архітектурно будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Згідно з положеннями пунктів 1 та 4 частини першої статті 41 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Відповідно до пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 553), державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється ДАБІ України та її територіальними органами.

Пунктом 2 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.

Відповідно до пунктів 7 та 9 Порядку № 533 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставою для проведення позапланової перевірки, у тому числі, є: вимога правоохоронних органів, звернення фізичних осіб.

У пункті 17 Порядку № 533 визначено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис). Із зазначеної норми вбачається, що протокол та припис складаються на підставі фактичних обставин, встановлених у відповідному акті. Акт, протокол та припис також є підставами для винесення постанови про накладення штрафу на відповідного суб`єкта містобудування.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що на підставі звернень ГУ НП у Волинській області від 27 вересня 2016 року № 3/15448, а також ОСОБА_5 від 21 жовтня 2016 року та ОСОБА_6 від 25 жовтня 2016 року начальником відділу ДАБК Луцької міської ради видано наказ № 158 від 25 жовтня 2016 року на проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва «Капітальний ремонт даху над квартирою АДРЕСА_1 ».

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що позапланову перевірку проведено у присутності уповноваженого представника замовника ОСОБА_4 - Шубіна М.В., про що зазначено в акті перевірки від 02 листопада 2016 року. В останньому також зафіксовано виявлені порушення, зокрема, зазначено, що проектна документація розроблена ФОП ОСОБА_1 і передана замовнику для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування, будівельних норм, державних стандартів та правил. Вказаною проектною документацією - передбачено надбудову мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_1 , а саме: мурування нових стін, підняття вентиляційних каналів, коминів, установка нових дверних та віконних прорізів, об`єднання квартири АДРЕСА_1 сходами з горищними (мансардними) приміщеннями, зміна конструктивної схеми кроквяної системи і стін, що збільшує навантаження на несучі стіни та фундаменти будинку, та змінює основні техніко-економічні показники будинку АДРЕСА_1 у цьому будинку в частині будівельного об`єму, загальної площі, житлової площі, тобто фактично проектом передбачено проведення не капітального ремонту як визначено назвою, а реконструкцію з надбудовою додаткового поверху, при цьому відсутні вихідні дані на проектування - містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки та технічні умови, відсутні звіти про обстеження будівельних конструкцій фундаментів та стін будинку, не проведені інженерні вишукування, чим порушено пункти 3.7, 3.21, 4.3, 7.1 додатка А ДБН А.2.2-3-2014, порушено вимоги пунктів 5.4, 5.5, 6.1 ДБН В.3.2-2-2009, частину першу статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Об`єкт віднесено до ІІ категорії складності.

Судами також встановлено, що 02 листопада 2016 року на підставі зазначеного вище акта винесено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким зафіксовано вчинення ФОП ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

У вказаному протоколі зазначено час та місце розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та вказано, що для отримання протоколу ФОП ОСОБА_1 не з`явився.

09 листопада 2016 року винесено постанову № 24, якою ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за абзацом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Один примірник постанови вручено позивачу того ж дня під підпис.

На підставі встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що постанова № 24 від 09 листопада 2016 року, винесена відділом ДАБК Луцької МР правомірно. Однак, колегія суддів вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на наступне.

Частина перша статті 26 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачає, що архітектор, інші проектувальники, які здійснюють роботи по створенню об`єктів архітектури, зобов`язані додержуватися державних стандартів, норм і правил, вимог вихідних даних на проектування.

Проектна організація, яка розробляла проектну документацію, а також головний архітектор та головний інженер проекту несуть відповідальність за відповідність проектної документації вихідним даним на проектування, вимогам державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Так, абзацом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачена відповідальність проектної організації у розмірі дев`яноста прожиткових мінімумів для працездатних осіб за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за нестворення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, незабезпечення приладами обліку води і теплової енергії, а також за заниження класу наслідків (відповідальності) об`єкта будівництва.

На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що згідно вищенаведених правових норм проектна організація, яка розробляла проектну документацію, а також головний архітектор та головний інженер проекту дійсно несуть відповідальність за відповідність проектної документації вихідним даним на проектування, вимогам державних стандартів, норм і правил.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій, перевіряючи правомірність постанови № 24 від 09 листопада 2016 року, винесеної відділом ДАБК Луцької МР відносно ФОП ОСОБА_1 , не встановили дотримання відповідачем визначеної процедури накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що є одним із доводів касаційної скарги.

Зокрема, Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності затверджено постанова Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року № 244 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 244).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 244 штрафи накладаються на суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - суб`єкти містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

У разі коли суб`єкт містобудування перешкоджає притягненню його до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності правоохоронні органи разом з органами державного архітектурно-будівельного контролю вживають всіх необхідних заходів для притягнення такого суб`єкта до відповідальності.

У разі відмови суб`єкта містобудування в отриманні документів (протокол, постанова та документи, які підтверджують факт правопорушення), які є підставою для притягнення його до відповідальності, документи надсилаються суб`єкту містобудування рекомендованим листом з повідомленням або через електронний кабінет.

Належним підтвердженням факту надіслання документів рекомендованим листом з повідомленням є розрахунковий документ відділення поштового зв`язку щодо оплати послуг з доставки рекомендованої поштової кореспонденції.

Пунктом 10 Порядку № 244 передбачено, що уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю складає протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності у двох примірниках, один з яких надається під підпис суб`єкту містобудування, що притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, не пізніше трьох робочих днів з дня складення акта перевірки такого суб`єкта містобудування.

Згідно з пунктом 13 цього ж Порядку протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності підписується особою, яка його склала, суб`єктом містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також свідками (у разі наявності).

У разі відмови суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, від підписання протоколу або ознайомлення з ним уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, робить про це відповідну відмітку в ньому.

Відповідно до пунктів 16 та 17 Порядку № 244 справа про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - справа) розглядається посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд таких справ, протягом 15 днів з дня одержання зазначеною особою протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інших матеріалів справи.

Справа може розглядатися за участю суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або його уповноваженого представника, експертів, інших осіб.

Відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб`єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи.

Неприбуття суб`єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що обов`язковою умовою розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є повідомлення особи, щодо якої розглядається справа, про час та місце розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи. Крім того, у разі неотримання протоколу про правопорушення та інших документів, на підставі яких особа притягується до відповідальності, такі документи мають бути надіслані рекомендованим листом з повідомленням. При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.

Разом, з тим, судами попередніх інстанцій не перевірено факт направлення та отримання ФОП ОСОБА_1 протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02 листопада 2016 року, інших документів, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, не перевірено, чи було дотримано встановленого строку повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що суди, не встановивши наведені вище обставини справи та не надавши їм належної правової оцінки, суди фактично допустили неповне з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Разом з тим, неповне з`ясування обставин у справі, недослідження всіх доказів, у тому числі за необхідності їх самостійного витребування судом, ненадання їм належної правової оцінки є ознакою порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та недотримання в процесі винесення рішень норм процесуального права, що відповідно до статті 353 КАС України є підставою для їх скасування та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Для встановлення конкретних ознак (критеріїв) умотивованості судового рішення можна врахувати практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Наприклад, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ.

Так, у пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (заява № 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (заява № 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (заява № 2586/07) та пункті 280 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім цього у пункті 42 рішення у справі «Бендерський проти України» (заява № 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Таким чином, згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку про такі критерії умотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ФОП ОСОБА_1 , скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суди мають взяти до уваги висновки цієї постанови та, у разі необхідності, мають витребувати та дослідити додаткові докази для правильного встановлення всіх обставин справи з наданням їм належної правової оцінки та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.

Оскільки колегія суддів направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то у силу статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: С.М. Чиркін

Н.В. Коваленко