Справа № 2-44/08
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2020 року

Київ

справа №2-44/08

адміністративне провадження №К/9901/30092/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградський області, Міністерства економіки України, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про внесення змін в наказ про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Шевчук С.М. (головуючий), Бучик А.Ю., Майора Г.І.

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства Гришина Л.О. та, з урахуванням заяв від 26.09.2006, 26.11.2007 та 23.06.2008 про уточнення та доповнення позовних вимог, просив:

1.1. - стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 31.01.2001 по 23.02.2004 у вигляді недоплати до заробітної плати надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці на загальну суму 2364 грн;

1.2. - стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 09.09.2004 по 01.08.2006 відповідно до розрахунку;

1.3. - стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 31.01.2001 по 01.08.2006 у вигляді щорічної матеріальної допомоги на загальну суму 4010,29 грн;

1.4. - зобов`язати внести зміни до наказу Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства від 16.12.2005 №7 щодо дати звільнення з 17.06.2005 на 16.12.2005;

1.5. - зобов`язати виплатити грошову допомогу при виході на пенсію державного службовця в розмірі 10 місячних посадових окладів;

1.6. - зобов`язати видати всі необхідні документи для призначення пенсії державного службовця;

1.7. - зобов`язати провести індексацію всіх своєчасно невиплачених коштів;

1.8. - стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 31.01.2001 він був призначений на посаду заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банктрутства - повноважного представника по Житомирській області. За період роботи в управлінні з 31.01.2001 по 23.02.2004 йому недонараховувавлась персональна надбавка в розмірі від 60 до 72 гривень. Крім того, з 09.09.2004 до дня подачі позову йому не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата, не оплачувались щорічні оплачувані відпустки та не виплачувалась матеріальна допомога в сумі місячного посадового окладу. Також на час подання позовної заяви не було вирішено питання про його звільнення із займаної посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі та виплатою грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. Судами попередніх інстанцій установлено, що наказом начальника Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки України від 31.01.2001 №10-к ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства - повноважного представника по Житомирській області та здійснював повноваження, які передбачені Типовим положенням «Про регіональне (обласне) управління з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції», затверджене наказом Міністерства економіки України від 05.12.2000 N 266.

4. Наказом начальника Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 16.02.2004 №10-к ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади з 23.02.2004 згідно пункту третьому статті 40 КЗпП України.

5. Відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.09.2004 у справі №2-2730/04 було визнано незаконним таке звільнення позивача з 23.02.2004 з вказаної посади заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства - повноважного представника по Житомирській області. Цим судовим рішенням ОСОБА_1 поновлено на вказаній посаді та стягнено невиплачену заробітну плату за весь час вимушеного прогулу на загальну суму 5556,74 грн (а.с. 21-24 том 1).

6. Поновлення позивача на вказаній посаді мало місце 04.11.2004 відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 04.11.2004 №63-к (а.с. 27 том 1).

7. Платіжними дорученням від 09.11.2004 №464 та від 26.12.2005 №137 позивачу були перераховані відповідно 852,67 грн та 2393,98 грн на виконання зазначеного судового рішення.

8. Наказом Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства від 16.12.2005 №7 позивача звільнено з посади з 17.06.2005.

9. ОСОБА_1 уважаючи, що йому невиплачені усі належні при звільненні суми звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

10. Справа розглядалась судами ненодноразово. Під час розгляду справи позивач змінював та уточнював свої позовні вимоги.

11. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2008 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, визнаний незаконним наказ Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства від 16.12.2005 №7 щодо дати звільнення позивача та змінено дату його звільнення з 17.06.2005 на 16.12.2005 Стягнено з Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України невиплачену заробітну плату з 31.01.2001 по 01.03.2004 в сумі 1872,00 грн, за період з 01.10.2004 по 16.12.2005 в сумі 9945,55 грн, не виплачену матеріальну допомогу в сумі 502 грн та 1800 грн моральної шкоди, та зобов`язано видати позивачу всі необхідні документи для оформлення пенсії державного службовця.

12. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011 постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2008 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано і прийнято нову постанову щодо відмови в задоволенні позову в цій частині.

13. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 вказані судові рішення скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

14. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 з урахуванням ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду 28.02.2016 закрито провадження у цій справі в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 23.02.2004 по 09.09.2004.

15. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 у частині зобов`язання видати всі необхідні документи для призначення пенсії державного службовця залишені без розгляду. Вказана ухвала у встановленому порядку оскаржена не була та набрала законної сили.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

16. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

17. Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

18. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заробітної плати за період з 10.09.2004 по 04.11.2004. Прийнято у цій частині нове рішення, яким стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 10.09.2004 по 04.11.2004 у розмірі 1376,70 грн.

19. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки поновлення позивача на посаді здійснено із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника, то відповідно до положень статей 235, 236 КЗпП України позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час затримки.

IV. Касаційне оскарження

20. У касаційні скарзі Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Управління), посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь позивача середнього заробітку за період з 10.09.2004 по 04.11.2004 у розмірі 1376,70 грн та відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.

21. У доводах касаційної скарги Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, зокрема зазначає, що покладення на Управління відповідальності за затримку виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі є незаконним з огляду на те, що боржником, на якого покладено вказаний обов`язок, було визначено Кіровоградське регіональне управління з питань банкрутства Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України.

22. Крім того, Управління вказує, що питання щодо стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду не досліджувалось під час розгляду справи в суді першої інстанції та така позовна вимога не була заявлена ОСОБА_1 під час звернення до суду. Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не входять до структури заробітної плати, тому вимоги позивача щодо стягнення невиплаченої заробітної плати не можуть включати суми, що стягуються відповідно до статті 236 КЗпП України.

23. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

24. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те що, не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

26. Положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 КАС України встановлено, що принципом адміністративного судочинства є обов`язковість судових рішень.

27. Обов`язковість судових рішень також встановлена статтею 14 КАС України.

28. Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

29. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

30. Рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно (пункт 3 частини першої статті 371 КАС України).

31. Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

32. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

33. Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

34. Відповідно до частини першої статті 255 КАС України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

35. Частиною другою статті 257 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

36. До того ж, пунктом 3 частини першої статті 256 цього ж Кодексу передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

VI. Оцінка Верховного Суду

37. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

38. Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09.09.2004 у справі №2-2730/04 позивача поновлено на роботі та стягнуто на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Цим рішенням встановлено обставини щодо звільнення позивача без законної підстави, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання.

39. Поновлення ОСОБА_1 на посаді мало місце 04.11.2004 відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 04.11.2004 №63-к (а.с. 27 том 1).

40. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

41. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

42. Негайним виконанням судового рішення є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

43. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

44. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

45. Таким чином, згідно зі статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

46. Підсумовуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог.

47. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

48. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 243/2748/16-ц та від 27.06.2019 у справі №821/1678/16

49. До вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП).

50. Ураховуючи те, що рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.09.2004 у справі №2-2730/04 про поновлення позивача на посаді фактично виконано лише 04.11.2004, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України.

51. Здійснений судом апеляційої інстанції розрахунок суми, яка підлягає стягненню, не є предметом касаційного оскарження.

52. З урахуванням наведеного, Верховний Суд уважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що за період з 10.09.2004 до дати винесення наказу про поновлення позивачу на посаді - 04.11.2004, ОСОБА_1 підлягає виплаті середній заробіток, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

53. У доводах касаційної скарги Управління, зазначає, що питання щодо стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду не досліджувалось під час розгляду справи в суді першої інстанції та така позовна вимога не була заявлена ОСОБА_1 під час звернення до суду.

54. Такі доводи Управління, є безпідставними, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення усіх належних йому до виплати сум за період з 31.01.2001 по 01.08.2009.

55. Щодо посилань скаржника на те, що покладення на Управління відповідальності за затримку виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі є незаконним Суд зазначає таке.

56. З матеріалів справи убачається, що відповідно до Указу Президента України від 23.10.2000 №1159 на Міністерство економіки України покладені повноваження державного органу з питань банкрутства відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

57. Згідно з Указом Президента України від 31.05.2011 N 634/2011 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України стало правонаступником Міністерства економіки України.

58. Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 30.07.2004 N 284 «Про ліквідацію територіальних органів з питань банкрутства Міністерства та утворення територіальних управлінь (відділів) з питань банкрутства Міністерства» з 02.08.2004 ліквідовано Кіровоградське регіональне управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Житомирська, Черкаська та Миколаївська області), відповідача по справі, та утворено Кіровоградський обласний сектор з питань банкрутства.

59. З 18.06.2010 Кіровоградський обласний сектор з питань банкрутства, відповідач по справі, як юридична особа припинена.

60. Указами Президента України від 06.04.2011 N 395/2011 та від 30.05.2012 N 368/2012 повноваження державного органу з питань банкрутства покладено на Мін`юст України, який визнано державним органом з питань банкрутства.

61. Як зазначено в пункті 3 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 N 1707/5, основними завданнями Головного територіального управління юстиції в областях є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства.

62. Таким чином, повноваження Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства та Кіровоградського обласного сектору з питань банкрутства перейшли до фактичного правонаступника щодо реалізації державної політики з питань банкрутства до Міністерства юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області.

63. У зв`язку з цим та на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 протокольною ухвалою суду від 16.05.2016 Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції України в Кіровоградській області залучено в якості другого відповідача у цій справі.

64. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо покладення на Управління відповідальності за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 як правонаступника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України.

65. На підставі наведеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

66. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

67. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

68. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області залишити без задоволення.

2. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 2-44/08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко