Справа № 1.380.2019.003898
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.003898
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Яніва М.В.,

представника відповідача Палій М.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» до Львівського управління Офісу великих платників податків державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2019 року №, №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки побудовані на припущеннях, непідтверджених належними доказами, з огляду на що факти порушення ТзОВ «ДМЗ «Карпати» податкового законодавства позивач вважає недоведеними, а спірні податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню. Позивач стверджує, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки не виявлено інших доказів, обставин, фактів, які б прямо або опосередковано вказували на нереальність господарських відносин між ТзОВ «ДМЗ «Карпати» та ТОВ «ПСМК Оріс», ТзОВ «Колорі Трейд». Позивач також відзначає, що фактичне здійснення господарських операцій між ним та його контрагентами підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій, були безперешкодно та невідкладно надані перевіряючим при здійсненні контрольного заходу.

Ухвалою судді від 01.08.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали судді позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 13.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

02.09.2019 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву. Позиція контролюючого органу ґрунтується на тому, що перевіркою встановлено відсутність факту реального існування господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

У відзиві зазначено, що документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. На переконання відповідача, наданні первинні документи не можуть вважатися документами для цілей ведення податкового та бухгалтерського обліку та бути підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту та понесених витрат по собівартості придбаних товарів (робіт/послуг), що відображені у податковій звітності, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням зазначеного, представником відповідача вказано, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень та у відповідності до вимог законодавства, тому відсутні підстави для їх скасування.

01.10.2019 року від позивача надійшли до суду письмові пояснення щодо предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 20.11.2019 року здійснено заміну відповідача - Львівського управління Офісу великих платників податків державної фіскальної служби на належного - Офіс великих платників податків ДФС.

03.12.2019 року, 24.12.2019 року від позивача надійшли до суду додаткові письмові пояснення щодо предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 26.12.2019 року здійснено заміну відповідача - Офісу великих платників податків ДФС на його правонаступника - Офіс великих платників податків ДПС.

09.01.2020 року від позивача надійшли до суду додаткові письмові пояснення щодо предмету позову.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у письмових поясненнях щодо позову.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, показання свідка, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТзОВ «ДМЗ «Карпати» як юридична особа зареєстроване Виконавчим комітетом Новороздільської міської ради 11.01.2012 року. На податковий облік позивача взято 17.01.2012 року. У періоді, який перевірявся контролюючим органом, ТзОВ «ДМЗ «Карпати» сплачувало податок на прибуток підприємств та було зареєстровано платником ПДВ, згідно з відповідним свідоцтвом від 25.01.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «ДМЗ «Карпати» було вчинено ряд правочинів щодо поставки товарів, що оформлено відповідними письмовими договорами.

А саме, позивачем укладено з ТзОВ «Колорі Трейд» договір поставки від 11.12.2017 року №26, за умовами якого ТзОВ «Колорі Трейд» зобов`язалося поставити позивачеві товар у кількості, в строки та по цінах, що вказані в специфікаціях (п.1.1 договору). Згідно з п.3.1 договору, поставка товару здійснюється постачальником за рахунок замовника. Згідно з п.4.2 договору, оплата за товар здійснюється відповідно до умов специфікацій.

Відповідно до специфікації від 13.08.2018 року №1 до договору поставки від 11.12.2017 року №26, сторони погодили поставку колісної пари б/в ремонтопридатної у кількості 16 шт. за ціною 19 800,00 грн. (у т.ч. ПДВ) за одиницю. Умови поставки - DDP, місце поставки - вул.Ходорівська, м.Новий Розділ, Львівська обл.

Відповідно до специфікації від 17.09.2018 року №2 до договору поставки від 11.12.2017 року №26, сторони погодили поставку колісної пари б/в ремонтопридатної у кількості 17 шт. за ціною 19 800,00 грн. (у т.ч. ПДВ) за одиницю. Умови поставки - DDP, місце поставки - вул.Ходорівська, м.Новий Розділ, Львівська обл.

На документування факту виконання такого договору поставки сторонами складено: прибуткову накладну від 13.09.2018 року №6290 на 16 одиниць колісної пари; видаткову накладну від 13.09.2018 року на 16 одиниць колісної пари; акт приймання-передачі від 14.09.2018 року на 16 одиниць колісної пари; прибуткову накладну від 17.09.2018 року №5955 на 17 одиниць колісної пари; видаткову накладну від 17.09.2018 року на 17 одиниць колісної пари; акт приймання-передачі від 17.09.2018 року на 17 одиниць колісної пари. Оплата за товар здійснена позивачем 12.09.2018 року та 19.09.2018 року, що засвідчується відповідними платіжними дорученнями.

Окрім того, як випливає з матеріалів справи, ТзОВ «ДМЗ «Карпати» було укладено з ТОВ «ПСМК Оріс» договір поставки від 23.05.2018 року №5, за умовами якого ТОВ «ПСМК Оріс» зобов`язалося поставити позивачеві комплектуючі і запасні частини до залізничних вагонів, в номенклатурі, кількості, строки та по цінах, що вказані в специфікаціях (п.1.1 договору). Згідно з п.п.5.1, 5.2 договору, оплата за товар здійснюється безготівково, відповідно до умов специфікацій.

Згідно специфікації від 21.08.2018 року №6 до договору поставки від 23.05.2018 року №5, сторони погодили поставку 180 одиниць шайби тарільчастої, 13 одиниць циліндру гальмівного 188б, 40 одиниць тріангля в зборі, 30 одиниць авторежиму 265А1 на загальну вартість (у т.ч. ПДВ) 421 320,00 грн. Умови поставки - FCA, склад постачальника, умови оплати - передоплата, строк поставки - серпень-вересень 2018 року.

На документування факту виконання цього договору поставки сторонами складено: прибуткову накладну від 27.08.2018 року №5209 на увесь обсяг товару, визначеного в специфікації від 21.08.2018 року №6; видаткову накладну від 27.08.2018 року №12; акт приймання-передачі від 27.08.2018 року. Оплата за товар здійснена позивачем 18.09.2018 року, 25.09.2018 року, 28.09.2018 року, що засвідчується відповідними платіжними дорученнями.

Як підтверджується матеріалами справи, у подальшому, Офісом великих платників податків ДФС України прийнято наказ від 23.05.2019 року №1124 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ДМЗ «Карпати» ()», яким, на підставі п.п.20.1.4, 75.1.2, 78.1.1, п.82.2 Податкового кодексу України вирішено провести з 27.05.2019 року тривалістю 15 робочих днів документальну позапланову виїзну перевірку позивача, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК Оріс» () за серпень 2018 року та ТзОВ «Колорі Трейд» () за вересень 2018 року (по деклараціях з ПДВ та відповідно їх відображення при формуванні показників фінансової звітності відповідних податкових періодів за 2018 рік та І квартал 2019 року, які є підставою для відображення у декларації з податку на прибуток за відповідні податкові періоди).

Відповідно до зазначеного наказу контролюючого органу начальником Львівського відділення Офісу ВПП ДФС було виписано направлення на перевірку від 27.05.2019 року №148 та №149.

Матеріалами справи засвідчується, що призначена за вищевказаними рішеннями перевірка позивача була проведена з 27.05.2019 року по 14.06.2019 року.

За наслідком перевірки контролюючим органом було складено акт від 24.06.2019 року №116/28-10-48-14/37958251 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМЗ «Карпати» ()», телефон (03261) 24540, телефакс (03261) 24540, електронна пошта , з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК Оріс» () за серпень 2018 року та ТзОВ «Колорі Трейд» () за вересень 2018 року (по деклараціях з ПДВ та відповідно їх відображення при формуванні показників фінансової звітності відповідних податкових періодів за 2018 рік та І квартал 2019 року, які є підставою для відображення у декларації з податку на прибуток за відповідні податкові періоди)».

У такому акті перевірки контролюючим органом було викладено відомості про порушення податкового (та іншого) законодавства, а саме, в акті зазначено, що позивачем допущено порушення:

-ст.1, п.2 ст.3, п.п.1, 2, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.1.1, 1.2, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, п.п.5-7, 10-12, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п.10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 161 208,00 грн. за 2018 рік;

-п.п.198.1-198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 179 120,00 грн. за вересень 2018 року.

Зі змісту акта перевірки від 24.06.2019 року №116/28-10-48-14/37958251 вбачається та випливає, що контролюючий орган прийшов до висновку про нереальність і безтоварність документованих господарських операцій між позивачем та ТОВ «ПСМК Оріс» і ТзОВ «Колорі Трейд».

Як зазначає відповідач в акті перевірки, указані контрагенти позивача є елементами схеми надання певних податкових вигод підприємствам реального сектору економіки - шляхом безпідставного формування податкового кредиту та витрат відповідних підприємств тощо.

Щодо конкретних правовідносин позивача контролюючий орган стверджує, що документовані операції між позивачем і його контрагентами не могли реально відбуватися, позаяк, останні фактично не здійснювали декларованої господарської діяльності, а джерела їх постачання є сумнівними та фігурують у численних епізодах кримінальних проваджень. Неможливість здійснення таких операцій, на переконання податкового органу, засвідчується фактичними обставинами справи, а їх доцільність не знаходить жодного розумного пояснення.

У зв`язку з чим, зважаючи на відсутність реального руху активів від постачальників до покупця, контролюючий орган ствердив про безпідставність віднесення до складу витрат коштів, сплачених по документованих операціях із ТОВ «ПСМК Оріс» і ТзОВ «Колорі Трейд», а також формування податкового кредиту з урахуванням ПДВ, що було сплачено в ціні товару.

Позивач не погодився з висновками та мотивами акта перевірки та, як установлено судом, ним було подано заперечення на акт (лист від 11.07.2019 року №13/1526). Проте, відповідач відхилив заперечення платника податків, про що повідомив останнього листом віл 15.07.2019 року №34910/10/28-10-48-14.

У зв`язку з чим, за результатами перевірки, начальником Львівського управління Офісу ВПП ДФС було прийнято:

-податкове повідомлення-рішення від 16.07.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 241 812,00 грн. (у т.ч. за податковим зобов`язанням у сумі 161 208,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) сумі 80 604,00 грн.),

-податкове повідомлення-рішення від 16.07.2019 року №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 179 120,00 грн.

Однак, і надалі оцінюючи висновки контролюючого органу як помилкові, вважаючи протиправними його податкові повідомлення-рішення, позивач оскаржив їх до суду за цим позовом.

З огляду на вказане, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з абз.1 п.44.1 Податкового кодексу України (тут і далі нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Абзацом 2 цього ж пункту встановлено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Податкового кодексу України.

В силу п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 Податкового кодексу України з урахуванням положень Податкового кодексу України.

Відповідно до п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною ст.136 Податкового кодексу України, від бази оподаткування, визначеної згідно зі ст.135 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться, зокрема, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Як визначено п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

У відповідності до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з абз.11 ст.1 якого первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до абз.5 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наведене підтверджує те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької, господарської та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування відповідних сум податкових вигод - шляхом урахування у фінансовому результаті до оподаткування понесених витрат, а також формування податкового кредиту тощо - виникають у першу чергу за фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду, наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення відповідних операцій.

Суд відзначає, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є першочерговою й обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність же наявності вказаних умов позбавляє формально складені первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а платника податків - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій із урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку та ін.

При цьому, в контексті даного спору (та зважаючи на доводи сторін) суд погоджується, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, формальна наявність правильно оформлених і складених, але недостовірних за своєю суттю первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не може бути безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Також суд погоджується з тим, що норми податкового законодавства дійсно не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник податків мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, й має місце їх реальне постачання. Однак, у разі, якщо наявні факти, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів або засвідчують злагодженість дій між покупцем і продавцем, відповідні документовані операції не можуть бути підставою для отримання податкових вигод.

Окрім того, суд зазначає, що і наявність кримінальних проваджень щодо контрагента платника податків або його контрагентів, у якому не винесено вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не є безумовною підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. Однак, на думку суду, відповідна інформація може братися до уваги як податкова інформація при здійсненні комплексного дослідження усіх складових господарських операцій, їх реальності та товарності, при встановленні всіх дійсних обставин справи.

У зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що зібрані в цій справі докази та встановлені обставини справи не засвідчують реальне здійснення документованих позивачем господарських операцій і не спростовують висновків контролюючого органу.

Суд при такому висновку бере до уваги те, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати положення ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку доведення відповідних обставин суб`єктом владних повноважень. Однак, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі засвідчують ту обставину, що документи, на підставі яких платник податків сформував податковий кредит та витрати для цілей оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків повинен спростовувати ці доводи, що кореспондує ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відтак, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій, позивач повинен навести сукупність доказів, які засвідчують реальність і товарність таких операцій та свідчать про беззаперечний факт вчинення господарських операцій, чого, за висновком суду, позивачем не виконано.

Так, суд відзначає, що предметом документованих господарських операцій із ТзОВ «Колорі Трейд» була поставка ремонтопридатних колісних пар для вантажних вагонів, що були у використанні, у загальній кількості 33 одиниці на сукупну вартість 653 400,00 грн. (у т.ч. ПДВ).

При цьому, суд звертає увагу на те, що вартість одиниці колісної пари є сталою та становить 19 800,00 грн.

У той же час, як вбачається з наявних документів (акти приймання-передачі товару від ТзОВ «Колорі Трейд», акти прийому-передачі до Філії «Стрийського вагоноремонтного заводу» ПАТ «Укрзалізниця»), вони істотно відрізняються датою виготовлення (виготовлені в проміжку від 1975 року до 2012 року).

Указане повинно свідчити про неоднаковий технічний стан таких колісних пар як з огляду на давність їх продукції, так і з огляду на презюмований різний строк використання, виконання щодо них планових ремонтних заходів тощо.

Проте, дана обставина не врахована в декларованій ціні такого товару, яка є сталою і для одиниці вживаного товару, що виготовлений у 1975 році, й для одиниці вживаного товару, що виготовлений 2012 році.

Окрім того, суд вважає, що придбання такого товару, який був у вжитку, зі значними різницями в даті виготовлення (кілька десятків років) та строкові їх експлуатації, а також ураховуючи подальше використання такого товару в складі вагонів-хоперів, обумовлює розумне та обґрунтоване очікування щодо здійснення покупцем заходів для мінімізації можливих ризиків від такої операції (зокрема, в спосіб попереднього обстеження та встановлення технічного стану товару), що засвідчуватиме його розумну обачність.

Однак, в означеному випадку відсутні які-небудь свідчення цьому, зокрема, стороною позивача не надано актів попереднього обстеження колісних пар, визначення їх технічного стану, наявності реєстру здійснених регламентних чи ремонтних робіт, документів щодо дійсної ремонтопридатності таких об`єктів тощо.

При цьому й договором із постачальником товару не деталізовані та не обумовлені такі питання, у правочинах відсутні конкретні умови гарантійних зобов`язань постачальника, відповідальності за якість товару, його стан.

Більш того, суд акцентує увагу на тому, що (як це загалом випливає з пояснень і свідчень сторони позивача) постачання відбувалося взагалі без участі представника покупця (ТзОВ «ДМЗ «Карпати») на місці відвантаження товару (на потужностях постачальника).

Відповідно до поданих документів, завантаження товару відбувалося лише за присутності працівників постачальника та перевізника, які не несуть жодних зобов`язань перед платником податків і не повинні здійснювати контроль зазначених вище обставин.

У цій частині відсутні докази, що платником податків було вжито належних заходів для зменшення ділових ризиків (при прийнятті та транспортуванні товару - колісних пар для залізничних вагонів - із Харківської області у Львівську області), які би засвідчували його розумну обачність, що є характерним саме при реальних господарських операціях.

Суд також акцентує увагу на необґрунтовано стислій оплаті за поставлений товар (колісні пари б/в), особливо враховуючи їхній презюмований уживаний стан (однак, чітко не визначений) і не здійснення їх попередньої перевірки.

А саме, 16 одиниць колісної пари були поставлені на потужності позивача 14.09.2018 року, а оплата здійснена 12.09.2018 року. Таким чином, оплата за дану партію товару була проведена ще до дня отримання такого товару, якість і придатність якого стороні покупця була невідомою.

При цьому, подальше відвантаження таких колісних пар до Філії «Стрийського вагоноремонтного заводу» ПАТ «Укрзалізниця» (де наявна можливість визначити їх ремонтопридатність при формуванні частин до залізничного транспорту, відповідно до укладених із позивачем договорів) було здійснене лише 17.09.2018 року.

Інша партія з 17 одиниць колісної пари була поставлена на потужності позивача 17.09.2018 року, оплата здійснена 19.09.2018 року, а відвантаження до Філії «Стрийського вагоноремонтного заводу» ПАТ «Укрзалізниця» - 20.09.2018 року. Зазначене, на переконання суду, вказує на відсутність розумної обачності позивача при здійсненні документованих операцій.

У цьому контексті суд відзначає також необґрунтовані та такі, що не пояснені стороною позивача, розбіжності в часі перевезення придбаного товару з його потужностей на потужності вагоноремонтного заводу (відсутні пояснення місця складування товару, відстою транспортних засобів перевізника, перебування його робочої сили (водія) і т.ін.).

Також слід звернути увагу на те, що договорами поставки колісних пар передбачено поставку на умовах DDP (постачальником). Проте, як слідує з товарно-транспортних накладних від 13.09.2018 року та від 17.09.2018 року, замовником доставки був не продавець, а покупець. Окрім того, суд зауважує, що відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 26.12.2019 року №31/3-4366 автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_1 і напівпричіп Kogel д.н.з. НОМЕР_2 не зареєстрований за гр. ОСОБА_1 , який указаний перевізником у товарно-транспортній накладній від 13.09.2018 року щодо транспортування від ТзОВ «Колорі Трейд» 16 одиниць колісних пар, що підтверджує сумнівність операцій із транспортування товару.

Окрім того, в частині транспортування товару, суд, окрім іншого, зауважує, що транспортування автомобільними дорогами відповідних вантажів (із огляду на заявлену позивачем вагу товару, а також враховуючи номінальну вагу транспортних засобів) пов`язане з узгодженням такої операції з вимогами щодо обмеження в русі великовагового транспорту в період підвищення температури повітря, які були запровадженні за окремим дорученням Укравтодору від 26.04.2019 року №82-ОД, свідчення чого не надано.

А також, слід взяти до уваги докази сторони відповідача про відсутність в інформаційній системі «Гарпун» даних щодо фіксації номерних знаків транспортних засобів, якими мала би здійснюватися доставка товарів від контрагентів позивача до позивача можливими шляхами транспортування. При цьому, стороною позивача не надано обґрунтування чи пояснення причин такої ситуації, що в сукупності вказує на сумнівність здійснення відповідних поставок товарів.

Аналогічні висновки суду є застосовними й до документованих позивачем операцій із ТОВ «ПСМК «Оріс». Також, у цій частині, слід узяти до уваги відсутність належних свідчень взаємозв`язку між позивачем і виробником відповідних комплектуючих матеріалів, у т.ч. через його постачальників, що також вбачається з наданих документів на підтвердження якості таких комплектуючих.

Окремо суд, у сукупності з усім іншим, бере до уваги і податкову інформацію, яка вказує на неможливість здійснення контрагентами позивача реальної господарської діяльності та їх участь у схемах ухилення від оподаткування (інформація ГУ ДФС у Донецькій області від 24.01.2019 року №40/05-99-14-13-37747487, матеріали кримінального провадження 0000463 від 01.03.2019 року за ознаками злочину за ч.2 ст.364, ч.2 ст.205, ч.2 ст.367, ч.2 ст.212 Кримінального кодексу України, матеріали кримінального провадження 0001323 від 20.10.2017 року за ознаками злочину за ч.2 ст.364, ч.2 ст.191 Кримінального кодексу України, матеріали кримінального провадження 0000010 від 07.02.2019 року за ознаками злочину за ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України - щодо ТОВ «ПСМК «Оріс» і його контрагентів, інформація ГУ ДФС у Харківській області від 21.01.2019 року №119/20-40-12-57-05-33/42078598, матеріали кримінального провадження 0003630 від 13.11.2017 року за ознаками злочину за ч.3 ст.358, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України, матеріали кримінального провадження 0000171 від 06.08.2018 року за ознаками злочину за ч.3 ст.212, ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України - щодо ТзОВ «Колорі Трейд» і його контрагентів).

У цьому контексті суд вважає за доречне послатися на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 26.06.2018 року в справі №816/1422/17, відповідно до якої платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, у тому числі, формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь-яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема, за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Однак, у даному випадку відсутні які-небудь свідчення того, що позивач виявив належну обачність й обережність при виборі контрагентів і обранні умов співпраці з ними, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за спірними господарськими операціями.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність належних і достатніх свідчень того, що документовані позивачем операції з ТОВ «ПСМК «Оріс» і ТзОВ «Колорі Трейд» відбувалися в реальності, оскільки, зібрані матеріали справи не засвідчують економічну обґрунтованість таких операцій, їх виправданість, вжиття позивачем заходів із мінімізації можливих ризиків при їх здійсненні, прояву ним розумної обачності.

Суд відзначає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідно документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Із урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені за умов фактичного здійснення господарської операції. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

При цьому, оцінюючи доводи позивача в частині наявності в нього мети придбання товарів, які були предметом спірних операцій, а також у частині можливості провадження позивачем реальної господарської діяльності, суд зазначає, що такі обставини самі по собі не можуть підтверджувати реальність всіх без винятку господарських операцій позивача. Наявність укладеного договору щодо виготовлення вагонів-хоперів, певного персоналу в штаті позивача, замовлення та проведення робіт із виготовлення елементів залізничного транспорту тощо не є достатнім свідченням товарності конкретних операцій між ТзОВ «ДМЗ «Карпати», ТзОВ «Колорі Трейд» і ТОВ «ПСМК «Оріс», реальність яких обґрунтовано поставлена контролюючим органом під сумнів.

У зв`язку з чим, суд не знаходить підстав для висновку про протиправність рішень контролюючого органу, які оспорюються позивачем, чи їх необґрунтованої мотивації.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не засвідчують обґрунтованість вимог, з якими звернувся до суду позивач.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, аргументи й доводи сторін, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов до задоволення не підлягає.

У відповідності до положень ст.139 КАС України, судові витрати, зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24 лютого 2020 року.