Справа № 826/6356/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року м. Київ № 826/6356/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Національної поліції України визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії та виплатити моральну шкоду

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протизаконним та скасувати розпорядження Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 з підстав, що спірним рішенням протиправно аргументовано відмову у наданні позивачу відпустки;

- зобов`язати відповідальних осіб Національної поліції України задовольнити його рапорт від 02.04.2018 та надати йому частину відпустки за 2018 рік, тривалістю 15 діб;

- зобов`язати Національну поліцію України виплатити йому суму у 100000,00 грн у якості компенсації моральної шкоди, завданої йому протизаконними діями відповідальних працівників Національної поліції України, що полягали у виданні явно злочинного та протизаконного розпорядження Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 та виконанні його явно злочинних та протизаконних приписів, що призвели до порушення його конституційного права на відпочинок, зашкодили його діловій та професійній репутації, призвели до розриву його соціальних та сімейних зв`язків, завдали йому моральних страждань.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 02.04.2018 він звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з рапортом про надання частини відпустки за 2018 рік тривалістю 15 діб, починаючи з 27.04.2018. У наданні ОСОБА_1 відпустки було відмовлено. У подальшому позивач звернувся до заступника начальника управління кадрового забезпечення для з`ясування причин відмови в задоволенні його рапорту та отримав відповідь з посиланням на лист Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 «Про організацію проведення стажування в системі Національної поліції України». Позивач стверджує, що з пояснень заступника начальника управління кадрового забезпечення йому стало відомо про те, що відповідно до вищевказаного листа особи, раніше звільнені на підставі рішень атестаційної комісії та згодом поновлені на посадах відповідно до рішень судів мають пройти обов`язкове стажування у Головному управлінні Національної поліції Донецької області або Головному управлінні Національної поліції Луганської області, а у разі відмови від проходження стажування таким особами буде відмовлено в просуванні по службі, присвоєнні чергових спеціальних звань та наданні відпусток.

Вважаючи відмову в наданні йому відпустки та лист Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому суб`єкт владних повноважень просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Доводи відповідача ґрунтуються на тому, що між Національною поліцією України та позивачем відсутні безпосередні трудові правовідносини, оскільки вирішення питання про надання останньому відпустки належить до компетенції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, якому і було скеровано відповідний рапорт позивачем. Відповідач посилається на положення Закони України «Про Національну поліцію», «Про відпустки» та інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначаючи про те, що територіальне управління Національної поліції є окремою юридичною особою, яка містить всю інформацію про обставини проходження позивачем служби, та, як висновок, є безпосереднім роботодавцем ОСОБА_1 . Стосовно оскаржуваного листа Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 відповідач зазначає про те, що вказаний документ носить виключно рекомендаційний характер та не врегульовує питання надання відпусток працівникам Національної поліції. Додатково відповідач наголошує на тому, що доказів застосування до позивача будь-яких положень оскаржуваного листа позовна заява не містить.

Позивачем також подано відповідь на відзив Національної поліції України, в якому ОСОБА_1 заперечує проти доводів відповідача та обґрунтовує свої вимоги положеннями статті 62 Закону України «Про Національну поліцію». На переконання позивача, оскаржуваний лист містить ознаки нормативно-правового акта та є обов`язковим для виконання підпорядкованими органами поліції.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області Глуховері В.А. з рапортом, у якому просив надати йому частину відпустки за 2018 рік тривалістю 15 діб, з 27.04.2018 з виїздом за межі Дніпропетровської області до міста Харкова (а.с. 7-8). Вказаний рапорт не містить ні доказів надання позивачу відпустки, ні доказів відмови у її наданні, як і позивачем таких доказів суду не надано.

З листа за підписом Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 «Про організацію проведення стажування в системі Національної поліції України» вбачається, що з метою набуття необхідних знань та спеціальних навичок для успішного виконання обов`язків із забезпечення публічної безпеки і порядку, начальникам територіальних (міжрегіональних) органів Національної поліції, головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві, державних установ запропоновано:

- організувати проходження стажування, тривалістю не менше трьох місяців, працівникам поліції, на посадах в органах та підрозділах головних управлінь Національної поліції в Донецькій та Луганській областях (для міжрегіональних територіальних органів - на відповідних посадах у підрозділах цих органів в Донецькій та Луганській областях), відповідно до тих, які вони обіймають за основним місцем служби, згідно з вимогами Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 № 1625;

- визначити зміст стажування індивідуальними планами, які розробляються головними управліннями Національної поліції в Донецькій та Луганській областях відповідно, за погодженням з територіальними (міжрегіональними) органами, державними установами, з яких поліцейські направляються для проходження цього виду післядипломної освіти. Поліцейських, які проходять стажування, не залучати до заходів, що не передбачені індивідуальними планами;

- забезпечувати після проведення відповідного інструктажу поліцейських, які вибувають для проходження стажування табельною вогнепальною зброєю індивідуального використання, спеціальним форменим одягом, екіпіруванням, засобами індивідуального захисту та надавати необхідні документи (індивідуальне завдання, методичні рекомендації тощо);

- при направленні для проходження стажування, у першу чергу звертати увагу на наступні категорії осіб:

поліцейських, які проходили службу в поліції та були звільнені зі служби в поліції за різними підставами, а в подальшому поновлені в судовому порядку чи прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку;

поліцейських, з числа колишніх працівників міліції та військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Управління державної охорони, Цивільної оборони України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту або інших працівників правоохоронних органів, які мали спеціальні звання, класні чини та які службу в поліції не проходили, та були прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку;

поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції або набули статусу відряджених до таких органів із залишенням на службі в поліції, не проходили атестування та в подальшому направлені для подальшого проходження служби в органах та підрозділах Національної поліції.

Також вказаний лист містить посилання на необхідність врахування результатів проходження стажування під час переміщення поліцейських на вищі посади та доцільність проведення додаткового преміювання осіб, яких направляють на вказане стажування.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо обґрунтованості заявленої позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування листа Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 частини першої статті 22 Закону № 580-VIIІ керівник поліції: очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань; у межах компетенції організовує та контролює виконання поліцією Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерств, а також наказів і доручень Міністра внутрішніх справ України з питань, що належать до сфери діяльності поліції; у межах повноважень надає доручення, обов`язкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції.

Згідно пункту 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Зі змісту листа відповідача від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018 вбачається, що викладена в ньому інформація містить виключно рекомендаційний характер та сама по собі не встановлює, не змінює та не скасовує жодних норм права.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 судом вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Крім того, вказаний вище лист за підписом голови Національної поліції України взагалі не містить жодної інформації, пов`язаної з наданням відпусток поліцейським.

Суд звертає увагу позивача, що порядок надання відпусток та обчислення їх тривалості визначено статтями 92, 93 Закону № 580-VIII.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтовність позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання протизаконним та скасування розпорядження Голови Національної поліції України від 26.01.2018 № 1053/01/12-2018.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідальних осіб Національної поліції України задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 02.04.2018 та надати відпустку тривалістю 15 діб, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Закону № 580-VIII систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (стаття 15 Закону № 580-VIII).

До матеріалів адміністративної справи долучено копію Положення про Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області, затверджене наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 20, відповідно до пункту 17 якого Головне управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Крім того, підпунктами 42 та 43 пункту 6 вказаного Положення визначено, що Головне управління забезпечує організацію роботи з добору та комплектування кваліфікованими кадрами та організовує службову підготовку та стажування поліцейських і працівників Головного управління.

Відповідно до пункту 14 вказаного Положення керівник Головного управління очолює Головне управління та здійснює керівництво його діяльністю, організовує та контролює виконання відокремленими структурними підрозділами ГУ вимог Конституції України та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів; призначає на посади та звільняє з посад першого заступника та заступників; приймає на службу та звільняє зі служби, призначає на посаду та звільняє з посади поліцейських відповідно до закону.

Оскільки позивач проходить службу саме в Головному управлінні Національної поліції у Дніпропетровській області, то саме до повноважень відповідних посадових осіб вказаного Головного управління, а не до відповідальних посадових осіб Національної поліції України, належить вирішення питань надання відпусток.

З огляду на наведене, позовні вимоги у цій частині визнаються судом необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки судом не встановлено жодних порушень саме з боку Національної поліції України по відношенню до позивача, позовні вимоги про стягнення на його користь у якості компенсації моральної шкоди 100000,00 грн задоволенню не підлягають, оскільки останні є похідними позовними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко