Справа № 620/362/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Чернігів Справа № 620/362/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Чоботар А.С.,

представника позивача Ткаченко Н.М.,

представника відповідача-1 Молошної Л.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного межрегіонального управління юстиції (м.Суми), Державної казначейської служби України, третя особа - Приватний виконавець Палігін Олександр Петрович про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2), третя особа - Приватний виконавець Палігін Олександр Петрович, в якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. щодо безпідставного стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 55 547,22 грн та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти в розмірі 55 547,22 грн.

В судовому засіданні проведено заміну неналежного відповідача на належного, а саме Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області замінено на Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного межрегіонального управління юстиції (м.Суми) у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено відповідачу 2-денний термін, з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки державним виконавцем закінчено виконавче провадження ВП № 43102504, а також те, що останнім не здійснено дій, наслідком яких було б фактичне стягнення суми заборгованості з нього на користь стягувача у сумі 555 472,23 грн, то відповідно і постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною, і саме стягнення коштів є неправомірними. В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу відсутні відомості про виконання (суму, яку фактично стягнуто з боржника). Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні (накладення арешту на кошти, опис майна у виконавчому провадженні) по своїй суті не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання виконавчого напису №1705 виданого 08.04.2014.

Враховуючи наведене, вважає, що ним було помилково сплачено кошти, які підлягають поверненню. В даному випадку, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити його вимоги.

Представник відповідача-1 у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому зазначив, що доводи позивача про те, що для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем фактичного виконання рішення не мають законного підґрунтя.

Представник відповідача-2 до суду не з`явився. Про розгляд справи повідомелний належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа до суду також не з`явилась. Розгляд справи просив провести без його участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби в провадженні старшого державного виконавця Молошної Л.І. перебувало виконавче провадження з примусового стягнення по виконавчому напису № 1705 виданого 08.04.2014 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм Оленою Володимирівною на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про звернення стягнення на нежиле приміщення загальною площею 335,6 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

29.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу без виконання від 12.11.2018. Одночасно, виконавцем винесено постанову №43102504 про стягнення виконавчого збору в дохід держави у розмірі 10% від суми, що перебувала на виконанні, а саме в сумі 55 547,22 грн.

За наслідком повернення виконавчого документу стягувачу, 29.11.2018 старшим державним виконавцем Молошною Людмилою Іванівною було відкрито виконавче провадження № 57818129 по проведенню стягнення відповідно до постанови № 43102504 від 29.11.2018, винесеної державним виконавцем про стягнення виконавчого збору в сумі 55 547,22 грн.

В межах окремого виконання постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем 31.01.2019 винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на майно позивача. 01.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника, а саме належні позивачу транспортні засоби, які були виявлені в ході проведеної перевірки.

В подальшому, 09.10.2019 позивачем були сплачені 55 547,22 грн, в зв`язку з чим, було знято арешт та знято з розшуку належні позивачу транспортні засоби, на що вказують постанови від 09.10.2019, винесені старшим державним виконавцем Молошною Л.І. та 23.10.2019 закінчено виконавче провадження №57818129.

Позивач вказує, що 31.05.2019 стягувачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", було повторно пред`явлено виконавчий документ на виконання до приватного виконавця Палігіна Олександра Петровича, в провадженні якого на сьогоднішній день перебуває виконавчий напис №1705 виданий 08.04.2014. Пунктом 3 постанови приватного виконавця Палігіна Олександра Петровича стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 55 547,22 грн, у зв`язку з чим вважає, дії старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. щодо безпідставного стягнення з нього виконавчого збору в сумі 55 547,22 грн протиправними, а кошти у розмірі 55 547,22 грн такими, що мають бути повернуті за рахунок Державного бюджету.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

В силу прямої дії ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ст.129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Згідно ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону).

Згідно ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.10 Закону під заходами примусового виконання рішень розуміють:

- звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

- звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

- вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

- заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

- інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.08.2018), де вказано, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно абз.1 та 3 ч.4 ст.27 Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.6 цієї статті у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно ч.8 ст.27 Закону під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9 ст.27 Закону).

Так, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Слід зазначити, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону у зв`язку з поданням письмової заяви про повернення виконавчого документа. При цьому, державним виконавцем не було здійснено жодних дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за вищевказаним виконавчим написом.

Таким чином, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в постанові про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам ст.27 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до п.21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст.40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Тобто у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а.

Крім того, судом встановлено, що виконавчий збір (основна винагорода) з позивача стягнуто приватним виконавцем Палігіним Олександром Петровичем, в провадженні якого перебував виконавчий напис №1705 виданий 08.04.2014 (а.с.142).

Враховуючи наведене, дії старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. щодо стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 55 547,22 грн є протиправними. А отже, позивачем сплачено кошти, які ним сплачуватися не повинні були.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З огляду на вказані вище положення процесуального законодавства та враховуючи, що за визнання протиправними дії відповідача постанова про стягнення виконавчого збору залишається чинною, суд вважає за необхідне, з метою належного захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною і скасувати постанову, винесену старшим державним виконавцем Молошною Людмилою Іванівною про стягнення виконавчого збору від 29.11.2018 №43102504.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачу було відомо про зазначену постанову ще у лютому 2019 року, а тому строки звернення до суду з даною позовною заяву пропущено, суд відносить критично, оскільки долучений до матеріалів справи Ордер на надання правової допомоги не містить ПІБ адвоката, що надає правову допомогу, а підпис про отримання постанови адвокатом Зарічною Л.А. та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не може свідчити про надання правової допомоги зазначеним адвокатом саме позивачу.

Так, відповідно до ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок). Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Згідно п.3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Відповідно до п.5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

З аналізу викладеного вбачається, що подання про повернення коштів складається на підставі заяви платника та подається ним до органів казначейської служби, яка на підставі заяви та подання повертає надміру або помилково сплачені кошти платнику.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до відповідача-1 із відповідною заявою не звертався, а тому відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету коштів в сумі 55 547,22 грн, оскільки права позивача в цій частині не порушені.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої службиПівнічно-Східного межрегіонального управління юстиції (м.Суми), Державної казначейської служби України, третя особа - Приватний виконавець Палігін Олександр Петрович про визнання протиправними дій та стягнення коштів належить задовольнити частково.

Згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьої цієї статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає, що докази понесених витрат суду не надано, а отже підстави для відшкодування відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного межрегіонального управління юстиції (м.Суми), Державної казначейської служби України, третя особа - Приватний виконавець Палігін Олександр Петрович про визнання протиправними дій та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 55 547,22 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену старшим державним виконавцем Молошною Людмилою Іванівною, про стягнення виконавчого збору від 29.11.2018 №43102504.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного межрегіонального управління юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.) судового збору, відповідно до частини задоволених вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 24.02.2020.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід.код НОМЕР_1 ).

Відповідач -1 - Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного межрегіонального управління юстиції (м.Суми) (вул. Пушкіна,73, м.Прилуки, 17500, ).

Відповідач -2 - Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна,6 м.Київ, 01601, ).

Третя особа - Приватний виконавець Палігін Олександр Петрович (проспект Перемоги, 139, оф.213 м. Чернігів 14037).

Суддя Л.О. Житняк