Справа № 826/7185/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року м. Київ № 826/7185/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Зіновєва Д.С., представника відповідача Бігун О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії №2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

04.05.2018 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії №2, в якій висловив прохання:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.02.218 №16/17;

- зобов`язати розглянути повторно заяву про встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 із його участю в антитерористичній операції;

- зобов`язати видати нову або замінити видану раніше довідку до акту огляду медико-соціальною експертизою, серія АВ №0451338, зазначивши причиною інвалідності захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив про порушення його права, оскільки справжньою причиною його інвалідності є захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, тому відмова відповідача встановити причинний зв`язок інвалідності із його участю в антитерористичній операції є протиправною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтирмав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позвній заяві та надані у справу докази.

Представник відповідача проти задвоолення позову заперчувала, усно та письмово у письмовому відзиві на позовну заяву зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII) передбачено надання статусу інваліда війни особам з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. В отриманих від позивача документах, немає довідок про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва.

Судом допитані в статусі свідків ОСОБА_2 , який працював разом з позивачем водієм та ОСОБА_3 , який працював лікарем у військовій частині. Свідки пояснили, що дійсно ОСОБА_1 відряджався для виконання службового завдання в зоні антитерористичної операції. Під час поїздок втомлювався, мав підвищений тиск та болі в голові. Без забезпечення засобами захисту, попадаючи під обстріл, також отримував і морально-психологічні травми. При зверненні до медичного пункту позивачу надавалася допомога, однак будь-яке документальне підтвердження цьому не велося.

Судом також витребувано додаткові докази у військової частини.

Відтак, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідчків, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

12.04.2016 Спеціалізованою кардіологічною медико-соціальною експертною комісією №2 під час первинного огляду позивачу встановлено І Б групу інвалідності за загальним захворюванням.

15.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про зміну причини інвалідності, додавши, зокрема довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, видану військовою частиною НОМЕР_1 від 23.10.2017 № 470 про те, що ОСОБА_1 дійсно брав участь в антитерористичній операції в період з 08.10.2014 по 13.10.2014, а також посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_2 від 27.12.2017.

Листом від 23.02.2018 №16/7 Спеціалізована кардіологічна медико-соціальна експертна комісія №2 повідомила позивача про те, що вивчивши його звернення та додані копії документів, комісія дійшла висновку, що причиною інвалідності стало захворювання цереброваскулярної системи. В наданих документах немає довідки про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва, як цього вимагає Закон №3551-XII та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі Положення №1317). Крім того повідомлено позивача про те, що діючим законодавством не передбачено встановлення інвалідності за захворюванням одержаним під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні.

Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2014 №192-К направлявся у відрядження в зону антитерористичній операції в період з 08.10.2014 по 13.10.2014.

Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2020 №440 не має даних про надзвичайні події, які могли статися у відрядженні з 08.10.2014 по 13.10.2014 та призвести до погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що за змістом статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон №875-XII).

Відповідно до статті 3 Закону №875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 затверджені Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженою тією ж постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Згідно з пунктом 15 Положення про медико-соціальну експертизу, комісія проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Відповідно до пункту 17 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

При цьому, згідно з пунктом 19-2 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, причинний зв`язок інвалідності з пораненням, контузією або каліцтвом, одержаними під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особам, зазначеним у пунктах 11 - 14 (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), встановлюється на підставі:

- медичних документів про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва;

- документів, що підтверджують участь в антитерористичній операції, які визначені абзацом третім підпункту 2, абзацом четвертим підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 0809.2015 №685 (далі Порядок №685).

Даний Порядок визначає процедуру надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Абзацом шостим пункту 2 цього Порядку №685 визначено, що статус інваліда війни надається: особам, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції (у тому числі провадили волонтерську діяльність) та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в період її проведення.

Пунктом 4 Порядку №685 визначено, що підставою для надання особам статусу інваліда війни є: для осіб, зазначених в абзаці шостому пункту 2 цього Порядку:

- довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

- довідка керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил про добровільне забезпечення або добровільне залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції або рішення суду про встановлення факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції у разі відсутності зазначеної довідки.

Згідно з пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу, комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Пунктом 1.6 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 (далі - Інструкція) документи, що використовуються для визначення причинного зв`язку інвалідності, подаються в оригіналі або копії, засвідчені в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції при огляді у медико-соціальній експертній комісії проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Із системного аналізу Інструкції та доповнень, внесених 31.08.2016 постановою Кабінету Міністрів України №569 до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, яке визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями, а саме виходячи із ретельного вивчення пункту 19-2, суд доходить висновку, що саме відповідач уповноважений встановлювати причинний зв`язок інвалідності з захворюванням, пораненням (травма, контузія, каліцтво), одержаними позивачем.

Судом встановлено, що серед поданих позивачем до відповідача, а також долучених до матеріалів справи документів, відсутні документи, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 контузії, поранення чи захворювання під час перебування у відрядженні в зоні антитерористичної операції в період з 08.10.2014 по 13.10.2014 безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Суду не надано офіційних військово-медичних документів про захворювання відповідача, які свідчили б про наявність контузії перенесеної саме в період перебування в антитерористичній операції. Покази свідків такі обставини також не підтвердили.

В той же час, відповідачем вжито додаткових заходів для підтвердження правильності прийнятого рішення та власне направлено матеріали для вивчення вищестоящій комісії, якою висновки Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії №2 також підтверджено.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли відповідачем належним чином наведені позивачем посилання спростовано, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення відповідачем витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії №2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).

Відповідач - Спеціалізована кардіологічна медико-соціальна експертна комісія №2 (місцезнаходження особи: вулиця Ризька, будинок 1, поліклініка №3, місто Київ 112, 04112).

Суддя О.М. Чудак