Справа № 540/972/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/972/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Мельниченко В.В.,

за участю представника позивача - Кромпа О.П, відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Сапіги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

встановив:

Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі-позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач), в якому просить стягнути з останнього податковий борг в загальній сумі 1 092 898,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що платник податків ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. Станом на день звернення до суду з даним позовом підприємницька діяльність відповідача припинена, однак за відповідачем обліковується податковий борг у загальній сумі 1 092 898,74 грн. Податковий борг виник за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 185754,46 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 905393,91 грн. та по військовому збору у сумі 1750,37 грн.

До боржника застосовувались заходи стягнення визначені Податковим кодексом України, а саме на підставі підпункту 59.1 статті 59 ПК України відповідачу вручено податкову вимогу та згідно статті 89 розділу II ПК України контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. Однак, вказані дії контролюючого органу не призвели по погашення податкового боргу, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути вказаний борг з відповідача.

Ухвалою від 31.05.2019р. відкрито провадження справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.06.2019р.

Ухвалою від 25.07.2019р. продовжено строк підготовчого провадження на 14 днів.

Ухвалою від 07.08.2019р. строк підготовчого провадження продовжено на 6 днів.

Ухвалою від 12.08.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.09.2019р.

Ухвалою суду від 09.09.2019р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №540/1841/19.

Ухвалами від 17.02.2020р. провадження у справі поновлено та допущена заміна позивача правонаступником.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, свою позицію обґрунтовує пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Також представник відповідача посилається на порушення позивачем норм податкового законодавства при проведенні перевірки позивача. Так, 21.11.2017р. проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 . Разом з тим, у період з 11.12.207р. по 22.12.2017р. позивачем призначена та проведена планова виїзна документальна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 . Крім того, планова виїзна документальна перевірка проведена у приміщені Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області. Представник відповідача вказує на та, що фактично проведена планова документальна невиїзна перевірка, що є недопустимим. Також представник відповідача не погоджується зі змістом акту такої перевірки, з огляду на те, що йому не зрозуміло чому податковий орган не враховує витрати пов`язані з підприємницькою діяльністю та на підставі чого правочини відповідача визнані не підтвердженими.

Окремо представник відповідача звертає увагу на порушення позивачем строків направлення відповідачу актів камеральних перевірок.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що відповідач перебуває на обліку у Херсонському міському центрі зайнятості, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, виданого Херсонською міською радою Херсонської міської ради від 02.12.2011р. №0039647, взято на податковий облік до ГУ ДФС у Херсонській області, Херсонської ДПІ від 05.12.2011р. за №91581.

21 листопада 2017р. проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

З матеріалів справи убачається, що ФОП ОСОБА_1 подані до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ за 4 місяць 2017р. на суму 3037,00 грн., за 5 місяць 2017р. на суму 852,00 грн., за 6 місяць 2017р. на суму 171,00 грн., за 7 місяць 2017р. на суму 100,00 грн., за 9 місяць 2017р. на суму 2582,00 грн., за 10 місяць 2017р. на суму 631,00 грн.; податкові декларації про майновий стан і доходи від 19.02.2017р. на суму 4030,92 грн., від 19.02.2018р. на суму 628,49 грн.

Крім того, судом встановлено, що 19.06.2017р. співробітником ГУ ДФС у Херсонській області проведена камеральна перевірка своєчасності сплати податків до бюджету ФОП ОСОБА_1 за березень-вересень, листопад-грудень 2016р., січень, березень-травень 2017р. За результатами вказаної перевірки складено акт від 19.06.2017р. №53/21-22-13-02/246360637, в якому зафіксовано порушення термінів сплати самостійно визначених грошових зобов`язань з ПДВ у перевіряємий період.

На підставі вказаного акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.07.2017р. № на суму 2874,90 грн.

Вказані акт перевірки та податкове повідомлення-рішення відправлене позивачу та отримано ним 26.06.2017р. та 17.07.2017р. відповідно, станом на день розгляду даної справи податкове повідомлення-рішення від 10.07.2017р. № позивачем не оскаржувалось.

16 серпня 2017 року контролюючим органом проведена камеральна перевірка повноти та своєчасності сплати до бюджету ПДФО ФОП ОСОБА_1 з 14.11.2016р. по 16.08.2017р., за результатами якої складено акт від 16.08.2017р. №2140/21-22-13-02, в якому зафіксовано порушення п.57.1 ст.57 ПК України, відповідно до якого виявлено несвоєчасну сплату ПДФО у сумі 3333,00 грн. у перевіряємий період.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017р. № на суму 666,60 грн., яке направлене на адресу відповідача та отримано останнім 17.10.2017р.

Як установлено судом, податкове повідомлення-рішення від 05.10.2017р. №, відповідачем не оскаржувалось.

Також судом встановлено, що 21.12.2017р. співробітником позивача проведена камеральна перевірка своєчасності сплати податків до бюджету відповідачем за вересень, листопад, грудень 2016р., у ході якої встановлені порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з ПДВ, протягом строків, визначених п.57.1 ст.57 ПК України, у перевіряємий період, що зафіксовано в акті від 21.12.2017р. №4072/21-22-13-02/ НОМЕР_1 .

Копія акту направлена на адресу відповідача та отримана тим 03.01.2018р., в адміністративному порядку не оскаржував ся.

Вказаний акт став підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 10.01.2018р. № на суму 685,04 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 10.01.2018р. № на суму 685,04 грн. отримане відповідачем 01.02.2018р. та оскаржене у судовому порядку 06.09.2019р.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.11.2019р. у справі №540/1841/19 відмовлено у задоволені позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.01.2018 року.

Рішення суду набрало законної сили 28.12.2019р.

Отже, грошове зобов`язання у сумі 685,04 грн., визначене податковим повідомленням-рішенням № від 10.01.2018 року є узгодженим.

Крім того, судом встановлено, що у період з 11.12.2017р. по 22.12.2017р. контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 05.12.2011р. по 31.12.2016р.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 02.01.2018р. №1/21-22-13-05/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовані порушення п.п.177.2, 177.4 ст.177 ПК України, п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п.п.1.2 п.16 прим.1 підрозд.10 розділу ХХ ПК України, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, пп.16.1.2, п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.177.10 ст.177 ПК України.

На підставі вказаного акту прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.01.2018р. № за платежем ПДВ у загальній сумі 119394,13 грн., № за платежем військовий збір у загальній сумі 36340,34 грн., № за платежем ПДФО у сумі 510,00 грн., № платежем ПДФО у загальній сумі 659276,43 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлені на адресу відповідача та отримані ним 23.01.2018р.

Як установлено судом, результати проведеної планової документальної виїзної перевірки відповідачем не оскаржувались. Так само не оскаржувались і податкові повідомлення-рішення №№, , , , прийняті за наслідками вказаної перевірки.

Також контролюючим органом проведена камеральна перевірка своєчасності сплати податків до бюджету ФОП ОСОБА_1 за грудень 2016р., березень, квітень 2017р., за результатами якої складений акт від 14.02.2018р. №514/21-22-13-02/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовані порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з ПДВ, протягом строків, визначених п.57.1 ст.57 ПК України, у перевіряємий період.

Копія вказаного акту направлена відповідачу та отримана останнім 23.02.2018р., оскаржено в адміністративному порядку не було.

На підставі акту від 14.02.2018р. №514/21-22-13-02/ НОМЕР_1 позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.03.2018р. № на суму 196,73 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 05.03.2018р. № відправлене відповідачу та отримане ним 16.04.2018р., оскаржено не було.

На підставі ст.129 ПК України контролюючим органом нарахована пеня на суми вищевказаних грошових зобов`язань.

На підставі підпункту 59.1 статті 59 ПК України контролюючим органом була сформована податкова вимога від 31.10.2017 р. №8179-17 на суму 8 356,65 грн., яка вручена відповідачу 27.11.2017р.

Відповідно до статті 89 розділу II ПК України № 2755-УІ контролюючим органом прийнято рішення від 31.10.2017 р. № 8179-17 про опис майна у податкову заставу.

Грошові зобов`язання, самостійно задекларовані платником податків у податкових деклараціях та визначені контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, відповідачем не сплачене у повному обсязі добровільно у строки, визначенні законодавством України, тому податковий орган просить стягнути їх у судовому порядку.

Вирішуючи дані правовідносини суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкової заборгованості, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту узгодженості грошового зобов`язання, наявності податкового боргу, його сплати у добровільному порядку тощо.

Відповідно до пункту 1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як встановлено п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п.56.11 ст.56 ПК України).

Враховуючи, що відповідачем самостійно нараховано та задекларовано, але не сплачено у повному обсязі самостійно задекларовані податок на додану вартість та податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за ним рахується податкове зобов`язання з вказаних податків, яке перетворилось на податковий борг платника у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Статтею 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Податковим кодексом України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, самостійно задекларовані відповідачем, але не сплачені протягом строків, визначених податковим законодавством грошові зобов`язання, набули статусу податкового боргу з огляду на їх узгодженість.

Щодо грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень від 10.07.2017р. № та №, від 17.01.2018р. №, №, №, від 05.03.2018р. №, суд зазначає наступне.

Пунктом 54.5 статті 54 ПК України, встановлено, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням - рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Судом встановлено, що усі вище перелічені податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем, проте оскаржено було лише податкове повідомлення-рішення від 10.01.2018р. №, відповідно до якого відповідачу нараховано штраф у сумі 685,04 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене відповідачем у судовому порядку. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.11.2019р. у справі №540/1841/19 відмовлено у задоволені позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.01.2018 року. Рішення суду набрало законної сили 28.12.2019р.

З огляду на викладене, станом на день розгляду даної справи, усі нараховані контролюючим органом грошові зобов`язання, відповідно до податкових повідомлень-рішень від 10.07.2017р. № та №, від 17.01.2018р. №, №, №, від 05.03.2018р. №, є узгодженими, але не сплаченими у встановлені строки.

Отже, узгоджене грошове зобов`язання, проте не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки визначені законодавством набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Доводи представника відповідача про проведення перевірки відповідача після припинення його підприємницької діяльності, про проведення невиїзної перевірки замість виїзної та про не врахування контролюючим органом витрат відповідача під час проведення перевірки суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

При вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.

Проте, таку оцінку суд може надати під час розгляду справи про правомірність податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом у постановах, зокрема, від 25.01.2019р. у справі №810/1760/17. У цій же постанові Верховний Суд вказав на те, що «…Суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог, оскільки предметом спору за вирішенням якого звернувся позивач не є правомірність податкового повідомлення - рішення.

В межах вказаного спору перевірці підлягали обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Проте саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягало з`ясуванню і підстави його виникнення (наявність податкового повідомлення - рішення, чинного на час звернення з позовом про стягнення боргу)…».

Отже, з огляду на викладене та приймаючи до уваги, що предметом спору в межах даної справи не є правомірність податкового повідомлення - рішення, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку правомірності податковим повідомленням-рішенням, які прийняті за наслідками проведеної позивачем документальної планової виїзної перевірки.

Окремо, суд звертає увагу, що відповідачем не були оскаржені ані висновки контролюючого органу, що зафіксовані в акті такої перевірки, а ні податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту за результатами перевірки.

В межах даного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу судом з`ясовані підстави його виникнення, а саме податковий борг відповідача виник у результаті несплачених грошових зобов`язань, нарахованих самим платником (у податкових деклараціях з ПДВ за 4 місяць 2017р. на суму 3037,00 грн., за 5 місяць 2017р. на суму 852,00 грн., за 6 місяць 2017р. на суму 171,00 грн., за 7 місяць 2017р. на суму 100,00 грн., за 9 місяць 2017р. на суму 2582,00 грн., за 10 місяць 2017р. на суму 631,00 грн.; у податкових декларація про майновий стан і доходи від 19.02.2017р. на суму 4030,92 грн., від 19.02.2018р. на суму 628,49 грн.) та контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень (від 10.07.2017р. № та №, від 17.01.2018р. №, №, №, від 05.03.2018р. №), які станом на день розгляду даної справи є чинними.

Відповідно до положень ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що 31.10.2017р. позивачем сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 31.10.2017р. №8179-17 на суму 8356,65 грн., яка направлена відповідачу та отримана ним 27.11.2017 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення, що міститься у матеріалах справи.

Із часу направлення податкової вимоги до часу звернення з даним позовом до суду відповідач є постійним боржником, що підтверджується витягами з інтегрованої картки платника податків. Зазначена обставина звільняє податковий орган від необхідності повторного направлення податкової вимоги.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (п.88.1 ст.88 ПК України).

Підпунктами 89.1.1 та 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає:

- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг (п.89.3 ст.89 ПК України).

З матеріалів справи убачається, що 31.10.2017р. контролюючим органом прийнято рішення про опис майна відповідача у податкову заставу №8179-17.

Докази скасування вказаного рішення про опис майна у податкову заставу до суду також не надано.

Таким чином, застосовані податковим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу в добровільному порядку.

Підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право, крім іншого, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.41.2 ст.41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року).

В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання "справедливої рівноваги" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що податковим органом дотримана процедура визначення податкового зобов`язання відповідача та повідомлення останнього про наявність податкового боргу. Однак вказані дії позивача не призвели до погашення відповідачем податкового боргу.

Пунктом 87.11 статті 87 ПК України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до положень ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Положеннями ст.95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Оскільки податкова вимога від 31.10.2017р. №8179-17 вручена відповідачу 27.11.2017р., станом на день звернення позивача до суду з даним позовом (11.05.2019р.) встановлений строк у 60 календарних днів минув, отже у контролюючого органу виникло право на стягнення.

Судом також встановлено, що 21.11.2017р. ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №4039647.

Отже, станом на день звернення до суду з даним позовом підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена.

Згідно пункту 11.32 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09 грудня 2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300, підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Разом з тим, положеннями ст.97 ПК України передбачено погашення грошових зобов`язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов`язаної з банкрутством. У цій статті під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Підпунктом 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 ПК України встановлено, що особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків стосовно фізичної особи - підприємця є така фізична особа.

Отже, державна реєстрація припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 817/429/16.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано жодного доказу на спростування наявності узгодженого грошового зобов`язання, за стягненням якого звернувся позивач (зокрема не чинності податкових повідомлень-рішень, погашення податкового боргу, тощо), натомість позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження наявності узгодженого грошового зобов`язання, дотримання процедури визначення податкового зобов`язання відповідача, повідомлення останнього про наявність податкового боргу та вчинення усіх встановлених дій, які б призвели до погашення відповідачем податкового боргу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України та дослідивши наявні у справі матеріали та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку, що позивач свою позицію обґрунтував належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 75, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Стягнути з платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) податковий борг по:

- податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 185754 (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн. 46 коп. (отримувач: УК у м. Херсоні/ м. Херсон/14010100 код отримувача - 37959779, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО банку - 899998, номер рахунку - 1002, код бюджету - 14010100 (державний бюджет);

- податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 905 393 (дев`ятсот п`ять тисяч триста дев`ятсот три) грн. 91 коп. (отримувач: УК у м. Херсоні/ м. Херсон/11010500 код отримувача - 37959779, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО банку - 899998, номер рахунку - 1002, код бюджету - 11010500 (зведений бюджет);

- військовому збору у сумі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн. 37 коп. (отримувач: УК у м. Херсоні/ м. Херсон/11011000, код отримувача - 37959779, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО банку - 899998, номер рахунку - 1002, код бюджету - 11011000 (державний бюджет).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 лютого 2020 р.

Суддя А.С. Пекний

кат. 111020300