Справа № 520/120/20
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 лютого 2020 р. № 520/120/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області Дергачівський відділ обслуговування громадян здійснити перерахунок з 1 січня 2019 року виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати право на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- розглянути справу за правилом спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона звернулась до Міністерства соціальної політики України з проханням щодо призначення щомісячної компенсації за втрату годувальника, смерть якого пов`язана з аварією на Чорнобильській АЕС.На що отримала відповідь, що мені доплачують до моєї пенсії за втрату годувальника 113,88 грн. З розміром вказаної виплати позивач незгодна, оскільки 06.03.2008 р. №1624 Харківська міжвідомча експертна комісія надала експертний висновок про те, що смерть чоловіка позивача пов`язана з впливом аварії на ЧАЕС. 21.12.2018 р. №1209 Центральна міжвідомча комісія МОЗ та МНС України м. Київ смт. Пуща Водиця підтвердила , що смерть пов`язана з впливом радіації після аварії на ЧАЕС. Архівна довідка від 04.09.2008 р. №5136, про те, що її чоловік працював з 1980 по 1991 рік в Коростенській квартирно-експлуатаційній частині району на посаді водія автомобіля ЗІЛ-130 - вантажна, яка відносилась до Міністерства оборони України. Позивач разом з чоловіком жили в 3-ій зоні ЧАЕС до 2000 року, а потім були відселені в смт. Мала Данилівка Харківської області, де їм надали житло безкоштовно. На протязі 14 років жили там, їли, пили все забруднене, дихали тим повітрям. позивачу та її чоловіку доплачували 30% до зарплати (доплачують там і зараз, нехай пройшло 33 роки).

Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач та її чоловік не є військовослужбовцями, не приймали участь у ліквідації катастрофи на Чорнобильській АЕС, відтак права на пенсію яка обчислюється відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не має.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію по II групі інвалідності від захворювання, пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Позивач звернулась до Міністерства соціальної політики України з проханням щодо призначення щомісячної компенсації за втрату годувальника, смерть якого пов`язана з аварією на Чорнобильській АЕС.

За дорученням Міністерства соціальної політики України Головним управлінням розглянуто звернення позивача щодо її пенсійного забезпечення та листом від 28.12.2019 року №6922/Х-4 надана відповідь, в якій зазначено, що матеріали пенсійної справи померлого чоловіка позивача не містять відомостей, що він належав до числа осіб, на яких поширюється дія ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі Закон № 796-ХІІ.).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та її чоловік, відповідно до посвідчень мають статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відтак, закон відрізняє статус особи-учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як громадянина, який брав безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків, та особи-потерпілого від Чорнобильської катастрофи, як громадянина, включаючи дітей, який зазнав впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 зазначеного Закону визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Так, відповідно до вказаної норми учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 14 Закону № 796-ХІІ також розділяє категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до норм Закону участь у ліквідації наслідків аварії не є тотожною проживанню на території забруднення, про які зазначає позивач, рівно як і статус ліквідатора не прирівняний Законом до статусу потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Положення статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стосуються військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною третьою статті 59 Закону №796 (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року) було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, у частині третій статті 59 Закону №796 (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року), було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Проте, у частині третій статті 59 Закону №796 (у редакції , чинній з 01 жовтня 2017 року), передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Таким чином, з 01.10.2017 розширено у межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

25.04.2019 року Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив Рішення N° 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України і конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Цим Рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській ЛЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Вказаним рішенням виключено дію положення щодо обов`язковості наявності ознаки проходження дійсної військової служби.

Інші обов`язкові ознаки, зокрема перебування на військовій службі або на військових зборах, а також безпосередня участь у ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС залишилися чинними та діють.

В матеріалах справи наявні відомості про те,що чоловік позивача ОСОБА_5 працював в Коростенській квартирно-експлуатаційній частині району на посаді водія.

В зазначеній довідці не зазначено, що ОСОБА_5 був військовослужбовцем та проходив військову службу у вказаній частині або перебував на військових зборах.

Інших доказів проходження чоловіком позивача військової служби у зазначеній частині позивачем до матеріалів справи не додано.

Відповідно до ст. 15 Закону №796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

До матеріалів справи також додано посвідчення ОСОБА_5 , відповідно до якого, останній за життя мав статус саме потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, в той час як участь у ліквідації аварії на ЧАЕС підтверджується зокрема посвідченням про наявність статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС.

Посилання позивача на той факт, що свого часу чоловік відмовився отримувати такий статус не є належним підтвердженням наявності такого статусу або існування підстав для його присвоєння та не підтверджує факту участі чоловіка позивача саме у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Стосовно наданих до суду експертних висновків щодо причин смерті чоловіка позивача, суд зазначає наступне.

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України визначено, що захворювання, що призвело до смерті пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Аналогічний висновок викладено в експертному висновку Харківської міжвідомчої експертної комісії на засіданні № 289 від 05.03.2008 року.

Проте, у випадку наявності причинного зв`язку між захворюванням (смертю) та ліквідацією у відповідних експертних висновках зазначається, що інвалідність (смерть) настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач не просить визнати відмову відповідача протиправною.

В той же час, вимоги позивача мають зобовязальний характер, та передбачають покладення обов`язку на відповідача щодо здійснення перерахунку з 1 січня 2019 року виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати право на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В ході судового розгляду позивачем не доведено, а судом з матеріалів справи не встановлено наявності у позивача чи його чоловіка ознак статусу особи, на яку розповсюджується дія статті 59, зокрема частини 3 зазначеної статті.

Відтак, надана відповідачем позивачу відмова є обґрунтованою, а відтак суд не вбачає підстав для покладення обовязку на відповідача щодо здійснення перерахунку з 1 січня 2019 року виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати право на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про який просить позивач.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 255, 257, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.