Справа № 334/585/19
Суддя: Гнатюк О. М.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 15.01.2020
Справа № 334/585/19
Провадження № 2-а/334/13/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Гнатюк О.М.,

за участю секретаря Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Турківа Максима Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Турківа Максима Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, посилаючись на те, що 17 січня 2019 року відносно позивача було складено відповідачем постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225 грн. 00 коп. за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якого позивач, керуючи транспортним засобом TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , о 14 годин 50 хвилин 17 січня 2019 року у м. Запоріжжя по пр. Соборному навпроти будинку №87 в бік вулиці Фортечна, наближаючись до неврегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, створивши йому перешкоду у русі, чим порушив п.п. 18.1 ПДР.

Позивач вважає, що дана постанова не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, зважаючи на наступне. Згідно з поясненнями позивача, проспект Соборний навпроти буд. 87 має три смуги для руху транспорту в бік площі Пушкіна та три смуги у протилежний бік - вул. Фортечна. Ці смуги для руху транспорту розділені між собою штучно створеним газоном шириною не менше 5-8 метрів, тобто ділянкою однорідної території із дерновим покривом, що відповідає п. 1.10 ПДР. Коли позивач наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, на ньому не було жодного пішохода, проте ОСОБА_1 побачив дівчину, яка приблизно за 1,5 метрів до краю проїзної частини стояла на газоні, що розділяє протилежні смуги руху, та нікуди не рухалась, а отже позивач, відповідно до вимог п. 18.3 ПДР, дотримувався безпечного інтервалу, що не створювало для пішоходу будь-якої перешкоди чи небезпеки. Водночас, відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та проігнорував заяву позивача щодо потреби останнього в допомозі юриста, яку позивач виклав в окремих письмових поясненнях до постанови.

Просить визнати протиправним та скасувати постанову серії БР № 483320 від 17.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В судове засідання позивач не з`явилася, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання був повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Згідно ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 483320 від 17.01.2019 року до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови, 17 січня 2019 року у м. Запоріжжя по пр.. Соборний біля буд. 87 в бік вул. Фортечна ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, створивши перешкоду у русі, чим порушив п.п. 18.1 ПДР. У пункті 10 даної постанови вбачається незгода позивача з постановою.

Позивачем надано окремі письмові пояснення від 17.01.2019 року, в яких зазначив, що його заява про надання юридичної допомоги працівниками поліції не була розглянута, з постановою не згоден.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно положень п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1 ПДР України).

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч (п. 1.10 ПДР України).

Відповідно до п. 18.1. ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Вказана вимога передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід. Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В адміністративному позові позивач не заперечує, що в місці, час та дату, зазначені в оскаржуваній постанові, він керував вказаним транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що позивач не пропустив пішохода, що є порушенням п. 18.1 ПДР України.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу став встановлений відповідачем факт здійснення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження наведених у постанові обставин під час розгляду справи в судовому засіданні Управлінням патрульної поліції у м. Запоріжжя не надано жодного доказу, який би підтверджував порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 18.1 ПДР України.

При таких обставинах суд дійшов до висновку, що постанова серії БР № 483320 від 17.01.2019 р. у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача не відповідає вимогам закону, постанова не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Рішення винесене за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а тому є необґрунтованою та упередженою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення скасуванню.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Турківа Максима Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 483320 від 17.01.2019 року, винесену інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Турків Максимом Васильовичем про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.М. Гнатюк