Справа № 120/1935/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Справа № 120/1935/19-а Головуючий у І інстанції: Маслоїд О.І.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
21 лютого 2020 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М.
суддів: Гонтарука В. М. Шидловського В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування наказу,
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Антимонопольного комітету України № 166-ВК від 21.02.2019 року "Про накладення дисциплінарного стягнення" зі змінами, внесеними наказом № 685-ВК від 29.05.2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишив без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року - без змін.

27 січня 2020 року ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

18 лютого 2020 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Антимонопольного комітету України про зменшення витрат на оплату правничої допомогу адвоката. Зокрема, відповідач заперечує доцільність задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення, як такої, що не містить жодного обгрунтування "розумної необхідності судових витрат", часових витрат адвоката на підготовку та розгляд справи по відношенню до заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу і співрозмірності заявленої суми судових витрат із складністю даної справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів, в силу приписів ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується наступним.

Згідно із пунктом третім частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В цьому контексті судова колегія враховує, що позивач є особа, яка не володіє спеціальними знаннями в сфері права, при тому, що предметом спірних правовідносин є наказ «Про накладення дисциплінарного стягнення» № 166-ВК від 21.02.2019 року.

Враховуючи наведене суд вважає, що звернення позивача до адвоката за правовою допомоги у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу було виправданим заходом.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2019 між позивачем та адвокатським бюро «Піпко і партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 1.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач подав такі докази: договір про надання правової допомоги від 11.06.2019 №1; розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; рахунок № 22/01/20/1 від 22.01.2020 року; акт приймання - передачі наданих послуг від 22.01.2020 року; квитанцію від 26.01.2020 про оплату послуг за договору про надання правової допомоги №1 від 11.06.2019 та рахунком № 22/01/20/1 від 22.01.2020.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку, витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу у цій справі, суд зазначає наступне.

Пунктом 3.1 Договору про надання правової допомоги № 1 від 11.06.2019 року передбачено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар в розмірі 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом на підставі рахунку або за фактом надання послуг згідно акту приймання-передачі наданих послуг і рахунку. Гонорар сплачується клієнтом адвокатському бюро на стадії завершення розгляду справи (до судових дебатів) або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі на користь клієнта.

Водночас, як вбачається з розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, адвокат Піпко А.М. надав позивачу наступні юридичні послуги:

-участь в судових засіданнях (1 год.);

- вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням: підготовка відзиву на апеляційну скаргу (8 год.).

Таким чином, станом на 22.01.2020 року гонорар адвоката за надання правової допомоги у даній справі за час її розгляду Сьомими апеляційним адміністративним судом складає 6988,00 грн. тобто (8*1921 (прожитковий мінімум в 2019 році)* 40%) + (1*(2102 (прожитковий мінімум в 2020 році)*40%).

Надання вказаних адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи.

Безспірним є факт участі адвоката Піпка А.М. в судовому засіданні Сьомого апеляційного адміністративного суду 22.01.2020 року.

Отже, у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції позивачу надані адвокатські послуги, а витрачений на їх надання час не є завищеним та обчислений адвокатом об`єктивно.

Відповідач щодо стягнення витрат на правничу допомогу заперечив, та просив відмовити у стягненні останніх в повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року залишене без змін рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року, яким в свою чергу позов задоволено у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Твердження відповідача про те, що заява позивача не містить обгрунтування "розумної необхідності судових витрат", часових витрат адвоката на підготовку та розгляд справи по відношенню до заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу і співрозмірності заявленої суми судових витрат із складністю даної справи спростовується доданими матеріалами до заяви про стягнення з відповідача судових витрат на надання професійної правничої допомоги.

Аналіз процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення.

За унормуванням ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Тому, у відповідності до вимог вищенаведених норм, колегія суддів зазначає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України в розмірі 6988,00 грн. шляхом прийняття додаткової постанови.

Керуючись ст.ст. 243, 252, 310, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 6988,00 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Шидловський В.Б.