Справа № 460/1956/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1956/19 пров. № 857/12607/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року (прийняте у м. Рівне суддею Дудар О.М.) в справі № 460/1956/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області) нарахувати та виплатити їй згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована їй в 2012 році, на виконання судового рішення у справі № 2а-1525/11, в сумі 28 809,23 грн, і виплачена у 2018 році;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувати їй згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із листопада 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 28 809,23 грн та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати вона має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії на підставі судового рішення, яке з вини відповідача фактично виконане останнім лише у 2018 році. Позивач просила нарахувати компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із листопада 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 28 809,23 грн. Проте, відповідач відмовився нарахувати та виплатити вказану компенсацію, що підтверджується листом від 15.08.2019.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Рівненській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відсутні підстави для обчислення компенсації, оскільки на виконання судового рішення перерахунок пенсії позивача проведено у повному обсязі і пенсійний орган не є належним відповідачем у справі. Крім того, вважає пропущеними строки звернення до суду з позовною заявою. Вказує, що виплата коштів на підставі рішення суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» і така компенсація є видом цивільно-правової відповідальності. Поряд з цим, зазначає, що позивачем неправильно проведено розрахунок компенсації, а тому така не підлягає виплаті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.05.2011 у справі № 2а-1525/11, що набрала законної сили 27.01.2012, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області (далі - УПФУ в Зарічненському районі) щодо перерахунку ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

Зобов`язано УПФУ в Зарічненському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити її за період з 29 жовтня 2010 року по 30 травня 2011 року, з урахуванням виплачених сум, як інваліду третьої групи інвалідності, пов`язаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

Зобов`язано УПФУ в Зарічненському районі здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду заподіяну здоров`ю, та виплатити її за період з 29 жовтня 210 року по 30 травня 2011 року, з урахуванням виплачених сум, як особі віднесеній до категорії 1 інваліду другої групи інвалідності, пов`язаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі 505 мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення відповідач здійснив відповідний перерахунок пенсії позивачеві у вересні 2012 року в сумі 28 809,23 грн (а.с. 26-27), а фактичну виплату пенсії, що не заперечувалось відповідачем, здійснено у липні 2018 року (а.с. 13).

05.08.2019 позивач звернулася до пенсійного органу з заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.05.2011 у справі № 2а-1525/11 (а.с. 14).

Листом від 15.08.2019 № 1525/029 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації. Свою позицію він обґрунтував тим, що у вересні 2012 року проведено перерахунок пенсії позивача та нараховано кошти в сумі 28 809,23 грн. Сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, пенсійний орган повідомив позивача, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України (а.с. 15).

Не погодившись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернулася до суду з цим позовом.

З приводу покликання апелянта на пропущення строків звернення до суду варто зауважити, що частинами першою, другою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

З матеріалів справи видно, що позивач звернувся із позовом до суду 20.08.2019, підставою звернення до суду стала відмова відповідача нарахувати та виплатити спірну компенсацію, отримана за результатами розгляду заяви позивача від 15.08.2019 № 1525/029, що і є відправним моментом в обчисленні дати, з якої позивачу стало відомо про те, що компенсація втрати частини доходів не нараховувалася.

При цьому, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які вказують на умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З огляду на зазначене, та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Отже, в розглядуваній категорії справи строк звернення позивача до суду не обмежується будь-яким встановлений законом терміном.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що порушення строків виплати належної позивачу пенсії з вини відповідача зумовлює обов`язок пенсійного органу здійснити компенсацію позивачу втрати частини грошових доходів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Строки виплати пенсії встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), відповідно до частини першої статті 47 якого пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відтак, перерахована відповідачем на виконання рішень судів, які набрали законної сили, пенсія повинна була бути виплачена позивачці не пізніше 25 числа місяця, на який управлінням здійснено нарахування.

Разом з тим, судом встановлено, що виплата нарахованої позивачці пенсії була здійснена у тільки в липні 2018 року.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм видно, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до пункту 2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У пункті 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 46 Закону №1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні приписів ст.1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16) та підтримана Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року (справа № 653/3356/17), а відповідно до частити п`ятої статті 242 КАС України суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.

Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, що встановлено постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.05.2011 у справі № 2а-1525/11, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

А відтак, відмова ГУПФУ в Рівненській області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, викладена у листі від 15.08.2019 №1525/02.9, є протиправною.

Разом з тим, обов`язок пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (доходу) передбачений чинним законодавством, а тому протиправність дій щодо невиконання встановленого законом обов`язку не може бути видом цивільно-правової відповідальності та регулюватися нормами Цивільного кодексу України.

Покликання ГУ ПФУ в Рівненській області про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки виплати нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи, є безпідставними, оскільки казначейська служба у цьому випадку здійснює тільки виконання рішення суду шляхом списання коштів з рахунків пенсійного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Щодо покликання скаржника на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в межах спірних правовідносин позивач просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум пенсії, що врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, а тому положення останньої до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач неправильно провів розрахунок компенсації, а тому така не підлягає виплаті і суд першої інстанції незаконно повторно зобов`язав нарахувати та виплатити позивачу пенсію на суму 28 809,23 грн колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції зобов`язав ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувати позивачу згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із листопада 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 28 809,23 грн та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

А відповідач, заперечуючи проти розрахунку позивача не навів свого розрахунку та не спростував правильність розрахунку позивача.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що захист порушеного права позивача полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії - нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає те, що суд першої інстанції не стягнув конкретну суму компенсації, а лише зобов`язав відповідача провести нарахування і виплату такої компенсації.

Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на одержання компенсації втрати частини доходів на підставі частини другої статті 46 Закону № 1058-ІV та Закону № 2050-ІІІ, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року в адміністративній справі № 460/1956/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 24 лютого 2019 року.