Справа № 640/14005/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ № 640/14005/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна»
до Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Енергополь-Україна» (далі також - позивач, ПрАТ «Енергополь-Україна», Акціонерне товариство) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2019 №0105 і №0105.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків акта документальної планової виїзної перевірки від 11.04.2019 №227/26-15-14-01-05/20022334, що покладені в основу прийнятих відповідачем оспорюваних податкових повідомлень-рішень. Так, в тексті позову зазначено, що позивач частково оскаржує податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 №0105 (а саме - в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 8 480 249 грн.) з огляду на те, що заборгованість перед нерезидентом «PBG SA» була самостійно списана Акціонерним товариством як безнадійна у 4-му кварталі 2018 року, тобто вже після перевіряємого періоду. Водночас позивач не погоджується повністю із висновком контролюючого органу щодо неправомірності відображення ПрАТ «Енергополь-Україна» у складі доходів та витрат курсових різниць, які виникли по заборгованості за кредитним договором (основна сума та проценти) з нерезидентом «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.», що призвело до заниження фінансового результату за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 на загальну суму 90 293 360 грн. На думку позивача контролюючий орган помилково застосував до спірних правовідносин положення п. 9 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», оскільки нерезидент «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» не являється господарською одиницею Акціонерного товариства за кордоном та відповідно не має статусу асоційованого підприємства позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2019 відкрито провадження у справі №640/14005/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої заперечення представник відповідача мотивував тим, що в ході проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Енергополь-Україна», результати якої оформлені актом від 11.04.2019 №227/26-15-14-01-05/20022334, встановлено порушення платником податків норм податкового законодавства, що вплинуло на правильність декларування фінансового результату, що враховується до оподаткування податком на прибуток. На переконання представника відповідача висновки акта перевірки є цілком обґрунтованими і правомірними, що у свою чергу свідчить про законність прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень.

У свою чергу представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у тексті якої в чергове наголосив на хибності правової позиції контролюючого органу по епізоду з нерезидентом WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.». Зокрема, представник позивача звернув увагу на те, що в листі Міністерства фінансів України від 01.03.2019 №35210-06-5/6144 «Про надання роз`яснень (щодо деяких питань з бухгалтерського обліку і фінансової звітності» та листі Державної фіскальної служби України від 12.03.2019 №8008/7/99-99-15-02-02-17 «Щодо норм податкового законодавства та окремих положень бухгалтерського обліку, що стосуються фінансових операцій з пов`язаними особами-нерезидентами» була наведена правова позиція щодо спірного питання. А саме, зазначено, що перекласифікація кредиторської заборгованості за позиками, отриманими українськими підприємствами від кредиторів-нерезидентів, що є асоційованими особами без їх згоди в інструменти власного капіталу не передбачена національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в Україні. Проте такі роз`яснення центральних органів виконавчої влади відповідачем під час перевірки були проігноровані.

07.10.2019 судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначених судових засіданнях представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги повністю з підстав і мотивів, що наведені у текстах позовної заяви та відповіді на відзив. Натомість присутні у судових засіданнях представники відповідача проти задоволення позову заперечували.

Крім того, представники сторін на вимогу суду подали до матеріалів справи додаткові матеріали.

Розглянувши подані представниками сторін документи, заслухавши їх усні пояснення, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Працівниками ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка ПрАТ «Енергополь-Україна» з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, за результатом якої складений акт від 11.04.2019 №227/26-15-14-01-05/20022334 (далі також - акт перевірки).

Згідно висновків цього акта перевірки перевіряючі серед іншого встановили порушення позивачем норм п.п. 44.1, 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 5, 7 і 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пп. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, п. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193. Внаслідок цього Акціонерним товариством було занижено податок на прибуток у загальному розмірі 18 950 440 грн., в т.ч. за 2016 рік на 15 990 716 грн., за 2017 рік на 11 845 218 грн., за 9-ть місяців 2018 року на 2 630 726 грн.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки ПрАТ «Енергополь-Україна» подало до ГУ ДФС у м. Києві письмові заперечення на цей акт перевірки.

За результатами розгляду таких заперечень платника податку ГУ ДФС у м. Києві дійшло висновку про необхідність викладення висновків перевірки у новій редакції, про що оформило лист від 08.05.2019 №86043/10/26-15-14-01-05. А саме висновки акт перевірки викладені у наступній редакції: п.п. 44.1, 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 5, 7 і 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пп. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, п. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193. Внаслідок цього Акціонерним товариством було занижено податок на прибуток у загальному розмірі 14 726 360 грн., в т.ч. за 2016 рік на 4 474 496 грн., за 2017 рік на 7 621 138 грн., за 9-ть місяців 2018 року на 2 630 726 грн., та водночас завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 9-ть місяців 2018 року на 214 773 890 грн.

13.05.2019 ГУ ДФС у м. Києві на підставі цього акта перевірки прийняло наступні спірні у справі податкові повідомлення-рішення:

- форми «П» за №0105, яким зменшило суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого позивачем у декларації за 3-и квартали 2018 року (реєстр. № від 02.11.2018), на 214 773 890 грн.;

- форми «Р» за №0105, яким визначило позивачу до сплати грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 18 407 950 грн. (в т.ч. за основним платежем - 14 726 360 грн., за штрафними санкціями - 3 681 590 грн.).

В подальшому, рішенням Державної фіскальної служби України від 11.07.2019 №32162/6/99-99-11-04-01-25 про результати розгляду скарги вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з тексту акта перевірки (стор. 8 - 16), з урахуванням листа від 08.05.2019 №86043/10/26-15-14-01-05 «Про розгляд заперечень», в основу висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 5, 7 і 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», пп. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» були покладені наступні обставини.

Відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунку 602 «Короткострокові кредити банків в іноземній валюті» та 6852 «Розрахунки з іншими кредиторами» перевіряючими встановлено, що станом на 01.01.2016 у ПрАТ «Енергополь-Україна» обліковувалася: кредиторська заборгованість перед нерезидентом - компанією «PBG SA» (Республіка Польща) у розмірі 118 943 655,62 грн. (що еквівалентно 19 231 920 польських злотих), а також заборгованість по нарахованих відсотках на суму заборгованості перед цією ж особою - у розмірі 45 807 972,08 грн. (що еквівалентно 7 406 660,32 польських злотих).

Вже станом на 30.09.2018 у ПрАТ «Енергополь-Україна» обліковувалася кредиторська заборгованість перед нерезидентом «PBG SA» у розмірах: 148 935 219,44 грн. (що еквівалентно 19 231 920 польських злотих) - сума основного боргу та 57 358 421,84 грн. (що еквівалентно 7 406 660,32 польських злотих) - по нарахованих відсотках.

Таким чином, за перевіряємий період (з 01.01.2016 по 30.09.2018) заборгованість перед нерезидентом не погашалася, відсотки на нараховувалися та не сплачувалися.

Під час перевірки перевіряючими на адресу ПрАТ «Енергополь-Україна» було скеровано письмовий запит від 05.03.2019 про надання підтверджуючих первинних документів щодо правомірності відображення заборгованості перед нерезидентом «PBG SA». У відповідь ПрАТ «Енергополь-Україна» надало лист, де пояснило про неможливість надання до перевірки договору про надання позики (кредиту) з додатками та додатковими угодами, що були укладені з «PBG SA», а також реєстраційних документів з Національного банку України за таким договором з причини втрати цих документів. Крім того, Акціонерне товариство повідомило, що проводки по операціях з контрагентом «PBG SA» відображалися лише в бухгалтерському обліку, а в податковому не відображалися.

У зв`язку з ненаданням до перевірки первинних документів по обліковуваній заборгованості перед нерезидентом «PBG SA» контролюючим органом складено акт від 13.03.2019 про ненадання документів.

За даними матеріалів попередньої документальної перевірки ПрАТ «Енергополь-Україна» (акта ГУ ДФС у м. Києві від 17.12.2016 №41/26-15-13-01-01/20022334 про результати документальної планової виїзної перевірки з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014. Роздруківка тексту такого акта була надана представником відповідача до матеріалів справи) борг перед нерезидентом виник на підставі договору від 19.06.2009, однак первинних документів на підтвердження наведеного до тої перевірки платником так само не було надано.

З огляду на наведене та враховуючи п. 1.7 гл. 1 розд. І, п. 2.1 гл. 2 розд. І Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 №270 (що втратила чинність 07.02.2019), ГУ ДФС у м. Києві був направлений письмовий запит до Національного банку України (лист від 21.03.2019 вих. №51741/10/26-15-14-06-04-31) щодо надання інформації та копій документів по взаємовідносинах ПрАТ «Енергополь-Україна» з компанією «PBG SA». Своїм листом від 13.04.2019 №25-0006/21278 (копія якого була надана представником відповідача до матеріалів справи) Національний банк України повідомив, що будь-які договори між названими сторонами та зміни до них Нацбанком не реєструвалися.

При цьому, за наслідками аналізу даних зазначених рахунків бухгалтерського обліку перевіряючі з`ясували, що ПрАТ «Енергополь-Україна» відображало у складі доходів і витрат за 2016, 2017 роки і 9-ть місяців 2018 року також курсові різниці по договору про надання позики (кредиту) з PBG SA, а саме: Дт 744 «Дохід від неопераційної курсової різниці» - Кт 974 «Втрати від не операційних курсових різниці».

Враховуючи вище наведене перевіряючі дійшли висновку, що обліковувана позивачем у перевіряємому періоді сума заборгованості перед нерезидентом «PBG SA» є заборгованістю, що не підлягає погашенню, та відповідно - безнадійною кредиторською заборгованістю. У взаємозв`язку з цим перевіряючі вирішили, що така відображена позивачем на бухгалтерському рахунку 602 «Короткострокові кредити банків в іноземній валюті» у сумі 164 751 628 грн. мала бути включена ним до складу доходу. При цьому, констатуючи відсутність у платника податків (позивача) первинних документів, що підтверджують виникнення та правильність відображення кредиторської заборгованості, а також відсутність реєстрації даних про договори позик з PBG SA, перевіряючі дійшли умовиводу про неправомірність відображання позивачем курсових різниць по даній заборгованості.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості наведених доводів контролюючого органу суд дійшов таких висновків.

Відповідно пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України (у редакції чинній з 1 січня 2015 року), об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Тобто, податок на прибуток обчислюється виходячи з бухгалтерського фінансового результату, визначеного за правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, відкоригованого на різниці, передбачені ПК України.

За змістом п. 44.1 і п. 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Зокрема, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

При цьому, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (абз. 1 п. 44.6 ст. 44 ПК України).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).

Так, ч. 2 ст. 3 Закону №996-ХIV встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом норм ч. 1 і 2 ст. 6 Закону №996-ХIV державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою: створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів; удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Зокрема, регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Так, методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначені в Положенні (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (далі - П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 (що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 №85/4306).

З метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів (п. 6 П(С)БО 11).

В розумінні п. 4 П(С)БО 11 «поточні зобов`язання» - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу, а «довгострокові зобов`язання» - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Згідно п. 5 П(С)БО 11 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. При цьому, якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Одночасно за змістом п.п. 5, 7 і 15 іншого П(С)БО - Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності, - дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов`язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість». Доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Крім того, Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248) визначені методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Так, відповідно до п.п. 5 - 7 цього П(С)БО, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

У контексті з наведеним суд зазначає, що за змістом Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193 (що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.2000 за №515/4736) заборгованість за позикою в іноземній валюті, яка має сплачуватися у фіксованій кількості одиниць валют (тобто, є монетарною статтею), на кінець звітного періоду така заборгованість підлягає переведенню в гривні по курсу закриття, а курсові різниці, що виникли за цією монетарною статтею, підлягають відображенню у складі доходів або витрат такого періоду.

В даному випадку, працівниками відповідача встановлено під час документальної перевірки, що облікована позивачем на субрахунку рахунку бухгалтерського обліку 60 «Короткострокові позики» (останній, зокрема, призначено для обліку розрахунків у нaціональній та іноземній валютах зa кредитами банків, строк повернення якиx не перевищує дванадцяти міcяців з дати балансу, та зa позиками, термін погашення яких минyв) кредиторська заборгованість перед нерезидентом «PBG SA» індентифікована перевіряючими як «заборгованість, що не підлягає погашення» та «безнадійна кредиторська заборгованість». Так, в розумінні пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України «безнадійна заборгованість» - заборгованість, що відповідає одній із перелічених у цій нормі ознак, зокрема - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм П(С)БО 11 і 15 заборгованість по отриманій від нерезидента позиці в іноземній валюті, щодо якої минув строк позовної давності, мала бути віднесена позивачем до складу доходів.

Як видно з тексту позовної заяви, стосовно правильності цієї позиції контролюючого органу, позиції в частині неправомірності відображення курсових різниць та достовірності наведених у тексті акта перевірки обставин позивач не заперечував.

Натомість позивач вказував на те, що він самостійно у наступному кварталі 2018 року відобразив у поданій за звітний 2018 рік (тобто, станом на 31.12.2018) податковій та фінансовій звітності списання безнадійної кредиторської заборгованості та збільшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток на суму 206 293 641 грн., наслідком чого мало стати зменшення задекларованого Акціонерним товариством станом на 30.09.2018 від`ємного значення об`єкта оподаткування податком (214 773 890 грн.) на вказану суму коштів. Таки чином, в результаті списання заборгованості залишок від`ємного значення об`єкта оподаткування станом на 30.09.2018 мав становити 8 480 249 грн.

На підтвердження наведеного представник позивача подав до суду копії податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік (реєстр. від 27.02.2019), балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 31.12.2018 та звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2018 рік, з доказами їх подання до контролюючих органів.

Проаналізувавши надані позивачем додаткові матеріали суд дійшов висновку про відхилення таких доводів позивача, оскільки упродовж перевіряємого періоду (тобто, з 01.01.2016 по 30.09.2018) позивач продовжував обліковувати безнадійну кредиторську заборгованість перед нерезидентом, без урахування такої у складі своїх доходів, що в результаті зумовило заниження фінансового результату до оподаткування податком за вказаний період. У зв`язку з цим погоджується із висновками акта перевірки в частині висновків про порушення ПрАТ «Енергополь-Україна» норм п.п. 44.1, 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 5, 7 і 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», пп. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» при відображенні ним в бухгалтерському обліку заборгованості в іноземній валюті перед нерезидентом «PBG SA».

Що стосується правомірності висновків контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства при відображенні в бухгалтерському обліку заборгованості в іноземній валюті перед нерезидентом - компанією «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» суд зазначає наступне.

На стор. 16 - 20 акта перевірки зафіксовано, що відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 502 «Довгострокові кредити банків в іноземній валюті» у ПрАТ «Енергополь-Україна» обліковувалася кредиторська заборгованість перед нерезидентом - компанією «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» (Республіка Польща), що має у статутному капіталі Акціонерного товариства внесок у розмірі 49%. Загальний розмір такої кредиторської заборгованості станом на 01.01.2016 становив 151 204 202,10 грн., що виникла на підставі укладених між названими сторонами договорами позики від 10.08.2009 №1/U і від 01.12.2009 №2/U. Строк погашення по таких договорах позики, з урахуванням змісту укладених між цими ж сторонами додаткових угод, - пролонгований до 30.03.2019.

Станом на 30.09.2018 відповідно до даних бухгалтерського обліку ПрАТ «Енергополь-Україна» у нього, як позичальника, наявна заборгованість за договором позивача від 10.08.2009 №1/U: за основною сумою позики - 141 491 310 грн. (що еквівалентно 5 000 000 дол. США), по нарахованих відсотках за користування позикою - 116 527 124,04 грн. (що еквівалентно 4 117 819,11 дол. США).

Станом на 30.09.2018 відповідно до даних бухгалтерського обліку ПрАТ «Енергополь-Україна» у нього, як позичальника, наявна заборгованість за договором позивача від 01.12.2009 №2/U: за основною сумою позики - 36 787 740,60 грн. (що еквівалентно 1 300 000 дол. США), по нарахованих відсотках за користування позикою - 27 421 672,68 грн. (що еквівалентно 969 023,21 дол. США).

При цьому, за перевіряємий період ПрАТ «Енергополь-Україна» не отримувало від «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» інших грошових позик за вказаними договорами позик, не перераховувало кошти кредитору, а також не сплачувало відсотки за користування кредитними коштами.

За наслідками аналізу даних рахунків бухгалтерського обліку перевіряючі з`ясували, що ПрАТ «Енергополь-Україна» відображало у бухгалтерському обліку за 2016, 2017 роки і 9-ть місяців 2018 року курсові різниці, нараховані на суми заборгованості перед «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.», шляхом віднесення таких до складу доходів і витрат.

Посилаючись на положення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 9 П(с)БО 21, п. 4 П(с)БО 23, а також аналізуючи визначення терміну «господарська одиниця», і «асоційоване підприємство» в акті перевірки перевіряючі дійшли висновку, що курсові різниці, які виникли у ПрАТ «Енергополь-Україна» щодо зобов`язань за перед «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» є такими, що виникли за розрахунками з господарською одиницею за межами України, погашення яких не планується і не є ймовірними в найближчій перспективі, мали бути відображені позивачем у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході. На переконання перевіряючих ПрАТ «Енергополь-Україна» було завищено склад інших доходів на суму позитивного значення курсових різниць (нарахованих на боргові зобов`язання по отриманим позикам, що не виплачувались), в результаті чого завищено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, та як наслідок - завищено фінансовий результат за перевіряємий період на загальну суму 64 323 439 грн.

З цього приводу суд зазначає, що методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах та відображення показників статей фінансової звітності господарських одиниць за межами України в грошовій одиниці України визначені Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» (далі - П(С)БО 21).

Так, за змістом п.п. 4, 5, 7 і 8 П(С)БО 21 «курсова різниця» - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат). Підприємство може операції з безготівкових розрахунків в іноземній валюті відображати у валюті звітності у сумі, визначеній у документах банку, з урахуванням особливостей застосування банком валютного курсу на дату здійснення операції, у разі якщо це не суперечить вимогам податкового і митного законодавства в частині застосування валютного курсу.

На кожну дату балансу: а) монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на кінець дня дати балансу; б) немонетарні статті, які відображені за історичною собівартістю і зарахування яких до балансу пов`язано з операцією в іноземній валюті, відображаються за валютним курсом на початок дня дати здійснення операції; в) немонетарні статті за справедливою вартістю в іноземній валюті відображаються за валютним курсом на початок дня дати визначення цієї справедливої вартості.

Визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Тобто, при включенні визначених за монетарними статтями в іноземній валюті курсових різниць до доходів або витрат слід врахувати, що курсова різниця за кредиторською заборгованістю включається до витрат, якщо офіційний курс гривні до відповідної іноземної валюти на дату розрахунку курсової різниці (дату балансу або дату здійснення операції) зменшився порівняно з курсом на дату попередньої оцінки (дату балансу або дату здійснення операції) цієї кредиторської заборгованості. Якщо ж офіційний курс гривні до відповідної іноземної валюти на дату розрахунку курсової різниці збільшився порівняно з курсом на дату попередньої оцінки.

Поряд з цим, п. 9 П(С)БО 21 визначено, що курсові різниці, які виникають щодо дебіторської заборгованості або зобов`язань за розрахунками із господарською одиницею за межами України, погашення яких не плануються і не є ймовірними в найближчій перспективі, відображаються у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході.

Зі змісту наведеного пункту П(С)БО 21 вбачається, що відображення курсових різниць у складі іншого додаткового капіталу та іншому сукупному доході є виключенням із наведених вище правил і здійснюється лише за наявності умов і підстав, що чітко визначені цим П(С)БО. А саме п. 9 П(С)БО 21 застосовується у випадку, коли має місце проведення розрахунків за зобов`язаннями із господарською одиницею платника податку за кордоном.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 21, «господарська одиниця за межами України» - це дочірнє, асоційоване, спільне підприємство, філія, представництво або інший підрозділ підприємства, які перебувають або ведуть господарську діяльність за межами України.

Тобто, особа, на користь якої має повертатись заборгованість, якою (особою) у розглядуваному випадку є нерезидент - один із засновників позивача, повинна мати статус одного із наведених вище підприємств, підрозділів, по суті, - така особа має бути підпорядкованою ПрАТ «Енергополь-Україна».

Разом з тим, документальні докази, які свідчать про те, що компанія «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» є по відношенню до позивача філією, дочірнім підприємством ПрАТ «Енергополь-Україна» або спільним підприємством, представництвом позивача або підрозділом, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 4 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 23 «Розкриття інформації щодо пов`язаних сторін», затвердженого наказом Мінфіну України від 18.06.2001 №303, «асоційоване підприємство» - це підприємство, на яке інвестор має суттєвий вплив і яке не є дочірнім або спільним підприємством інвестора.

Тобто, виходячи зі змісту наведеного визначення, для віднесення нерезидента «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» до асоційованого підприємства ПрАТ «Енергополь-Україна», позивач має бути інвестором та мати суттєвий вплив на нерезидента-позикодавця.

Згідно з п. 3 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції», затвердженого наказом Мінфіну України від 26.04.2000 № 91, під терміном «суттєвий вплив» розуміють повноваження брати участь у прийнятті рішень з фінансової, господарської та комерційної політики об`єкта інвестування без здійснення контролю цієї політики. Свідченням суттєвого впливу, зокрема, можуть бути: 1) володіння двадцятьма або більше відсотками акцій (статутного капіталу) підприємства; 2) представництво в раді директорів або аналогічному керівному органі підприємства; 3) участь у прийнятті рішень; 4) взаємообмін управлінським персоналом; 5) забезпечення підприємства необхідною техніко-економічною інформацією.

Проаналізувавши текст акта перевірки суд встановив, що в ньому відсутні посилання на з`ясування та отримання контролюючим органом в офіційному порядку відомостей про те, що ПрАТ «Енергополь-Україна» здійснювало інвестиції в названу Компанію та/або має суттєвий вплив на нерезидента. В ході судового розгляду даної справи відповідачем жодні документальні докази щодо наведених обставин до суду також не надав та, відповідно наявність у нерезидента-позикодавця статусу асоційованого підприємства по відношенню до позивача не довів.

Дані обставини, на думку суду, є підставою для висновку про помилковість висновків відповідача щодо застосування до спірних відносин п. 9 П(С)БО 21 та, відповідно, про необґрунтованість висновків акта перевірки в частині вище описаного епізоду.

На виконання вимог суд представником відповідача до матеріалів справи наданий розрахунок донарахованих за актом перевірки сум грошових зобов`язань. Ознайомившись зі змістом такого розрахунку суд дійшов висновку, що розміри донарахованих податкових зобов`язань, нарахованих штрафів і зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування в розрізі по епізодах порушень можуть бути ідентифіковані наступним чином:

по епізодам порушень щодо обліку заборгованості перед PBG SA - сума заниженого грошового зобов`язання - 15 019 250 грн. (з них за основним платежем - 12 015 400 грн., штрафні санкції - 3 003 850 грн.), сума зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток - 146 668 785 грн.;

по епізодам порушень щодо обліку заборгованості перед «WSCHODNI INVEST Sp.z.o.o.» - сума заниженого грошового зобов`язання - 3 388 700 грн. (з них за основним платежем - 2 710 960 грн., штрафні санкції - 677 740 грн.), сума зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток - 19 351 288 грн.

При цьому, що стосується решти визначеної відповідачем у податковому повідомленні-рішенні від 13.05.2019 № 0105 до зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (48 753 817 грн.), то з тексту наданого розрахунку вказану суму не вбачається за можливо ідентифікувати як таку, що стосується конкретного епізоду порушення. А тому суд дійшов висновку про відсутність документального підтвердження правильності обрахунку відповідачем зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у зазначеній частині коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 і 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 26.07.2019 №27607663-1 підтверджено, що ПрАТ «Енергополь-Україна» під час звернення до суду з вказаними позовом сплатило судовий збір у розмірі 19 210 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у сумі 5 889,79 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» (, юридична адреса: 04202, м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1) до Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.05.2019 №0105 в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 68 105 105 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.05.2019 №0105 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, на 3 388 700 грн. (з них за основним платежем - 2 710 960 грн., за штрафними санкціями - 677 740 грн.).

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені Приватним акціонерним товариством «Енергополь-Україна» (, юридична адреса: 04202, м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 5 889,79 грн. (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 79 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок

Повний текст рішення виготовлено 19.02.2020.