Справа № 1.380.2019.006588
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006588
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - Присяжнюка Г.Г.

представника відповідача - Григоренко Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області щодо відмови у виготовленні та видачі ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення за відповідною посадою її покійного чоловіка - ОСОБА_2 для призначення їй пенсії по втраті годувальника за нормами чинними станом на 01.09.2019;

- зобов`язати Головне управління Державної служби Украйні з надзвичайних ситуацій у Львівській області виготовити та видати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення за відповідною посадою її покійного чоловіка ОСОБА_2 із зазначенням у ній всіх складових грошового забезпечення, визначених нормами ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та їх розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за нормами чинними станом на 01.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є вдовою ОСОБА_2 , який був пенсіонером МНС України. Зазначила, що після смерті чоловіка вирішила перейти на пенсію по втраті годувальника. Зважаючи на те, що пенсія по втраті годувальника обраховується виходячи із грошового забезпечення за відповідною посадою за нормами чинними на час призначення пенсії, позивач звернулася із заявами до відповідача для отримання довідки про грошове забезпечення за відповідною посадою свого чоловіка. Однак, відповідач відмовив позивачу у видачі довідки, що стало підставою звернення до суду з цим позовом. На переконання позивача, бездіяльність відповідача щодо видачі відповідної довідки є протиправною та перешкоджає її правам на отримання відповідного виду пенсії. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що покійний ОСОБА_2 колишній заступник начальника штабу Цивільної оборони Львівської області та пенсіонер МНС України з 1994 року, набув права на перерахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». 21 лютого 2018 року постановою Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» було внесено зміни до Порядку № 45 та прийнято рішення про перерахунок пенсій. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яка набрала законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказує, що на день виникнення спору у цій справі було відсутнє рішення Кабінету Міністрів України щодо необхідності проведення перерахунку пенсій, а відтак у відповідача відсутні підстави для надання відповідної довідки. Звертає увагу, що відповідно до пунктів 2, 3 Порядку Головне управління готує та подає довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ГУ ПФУ у Львівській області виключно на підставі списків, складених ГУ ПФУ у Львівській області. Такі списки для перерахунку пенсій станом на 01.02.2019 ГУ ПФУ у Львівській області не направляло, а відтак підстави для видачі довідки у відповідача відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав просив задовольнити. Зазначив, що наведені у відзиві обставини не спростовують доводів позивача щодо права на отримання довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.09.2019. Звернув увагу суду, що відзив поданий відповідачем не стосується предмета позову, оскільки позивач просив виготовити та видати відповідну довідку для переходу із одного виду пенсії на пенсію по втраті годувальника, а відзив ґрунтується на відсутності підстав для проведення перерахунку пенсії позивача.

Ухвалою судді від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

30.01.2020 ухвалою судді вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 13.02.2020 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

Суд встановив, що покійний ОСОБА_2 колишній був заступником начальника штабу Цивільної оборони Львівської області та пенсіонер МНС України з 1994 року.

18.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДСНС України у Львівській області із заявою про видачу довідки про розмір грошового забезпечення за рівноцінною посадою її покійного чоловіка - ОСОБА_2 на час звільнення із служби за нормами ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чинними станом на 01.09.2019.

03.12.2019 ГУ ДСНС України у Львівській області надало позивачу відповідь листом № 58-7/Ж-3/01-19, у якій повідомило, що пенсія по втраті годувальника призначається за наявним документам, що містяться у пенсійній справі, а за необхідності відповідно до пункту 16 Порядку орган, що призначає пенсії має право вимагати від уповноваженого структурного підрозділу подання додаткових документів. На сьогоднішні день відповідного запиту від Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ГУ ПФ України у Львівській області до ГУ ДСНС України у Львівській області не поступало. Додатково заначило, що довідка про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2018 № 103 (зі змінами) була скерована в Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ГУ ПФ України у Львівській області. Зазначило, що по питанню видачі нової довідки про розмір грошового забезпечення їй необхідно звернутись до суду.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду їх інформаційного запиту і відмову у видачі довідок про грошове забезпечення протиправною, тому звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, судом встановлено наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Статтею 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.(п. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"».

Відповідно до п. 2 цього Порядку заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання. (п. 4 Порядку).

При цьому, відповідно до абз. 7 п. 10 Порядку для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Відповідно до абз. 3 п. 7 цього Порядку для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має намір перейти на пенсію по втраті годувальника, що зокрема зумовило звернення останньої до відповідача із заявою про видачу довідки про розмір грошового забезпечення за рівноцінною посадою її покійного чоловіка - ОСОБА_2 на час звільнення із служби за нормами ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чинними станом на 01.09.2019.

Проте, відповідач відмовив позивачу у задоволенні цієї заяви з підстав, що довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 для перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2018 № 103 (зі змінами) була скерована до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ГУ ПФ України у Львівській області, а видача нової довідки про розмір грошового забезпечення можлива лише за рішенням суду.

У рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини 7 статті 43, першого речення частини 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Конституційний Суд України зафіксовано, що норми-принципи частини 5 статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Крім того, статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Отже, відмова відповідача видати позивачу довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для призначення пенсії по втраті годувальника, обмежує надані державою права соціального захисту позивача.

При цьому, слід звернути увагу, що відмова відповідача у видачі довідки ґрунтується на тому, що ГУ ДСНС України у Львівській області вже було складено довідку про розмір грошового забезпечення її покійного чоловіка ОСОБА_2 відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 за нормами чинними на 01.03.2018 з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років (пос. оклад, знання), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідками № 729.

Суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, з 05 березня 2019 року, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати ОСОБА_1 має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ та статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ.

З огляду на викладене, суд зазначає, що з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 наявні підстави для виготовлення та видання відповідачем нової довідки про розмір грошового забезпечення, оскільки на момент звернення позивача із заявою про видачу такої довідки 08.09.2019, пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» були нечинними, тому відповідна довідка повинна була виготовлятися з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, тобто до внесення Постановою №103 змін до пункту 5 Порядку №45.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз наведених норм чинного законодавства та встановлених судом обставин дозволяє суду дійти висновку про те, що дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області щодо відмови у виготовленні та видачі ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення за відповідною посадою її покійного чоловіка - ОСОБА_2 для призначення їй пенсії по втраті годувальника за нормами чинними станом на 01.09.2019 є протиправними, а тому, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача скласти та надати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення за відповідною посадою її покійного чоловіка ОСОБА_2 із зазначенням у ній всіх складових грошового забезпечення, визначених нормами ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та їх розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за нормами чинними станом на 01.09.2019.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області щодо відмови у виготовленні та видачі ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення за відповідною посадою її покійного чоловіка - ОСОБА_2 для призначення їй пенсії по втраті годувальника за нормами чинними станом на 01.09.2019.

Зобов`язати Головне управління Державної служби Украйні з надзвичайних ситуацій у Львівській області виготовити та видати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення за відповідною посадою її покійного чоловіка ОСОБА_2 із зазначенням у ній всіх складових грошового забезпечення, визначених нормами ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та їх розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за нормами чинними станом на 01.09.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2020.

Суддя Р.М. Брильовський