Справа № 824/103/20-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/103/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. 27.01.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

1.2. Ухвалою суду від 28.01.2020 року по справі відкрите спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. За зазначенням представника позивача, ОСОБА_1 01.11.1993 року виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

2.2. 06.02.2019 року представником позивача подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області заяву позивача про призначення пенсії за віком.

2.3. Однак, листом №5396/09 від 15.02.2019 року відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю підстав для призначення, оскільки Верховною радою України не ратифіковано Угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення. А також відмова мотивована тим, що позивачем не дотримано вимог пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо подання відповідної заяви безпосередньо до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання/реєстрації.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

3.1. Представник позивача у поданому до суду позові зазначає, що дії відповідача стосовно відмови в призначені пенсії є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці. Зокрема, вказує, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009г від 07.10.2009 року, яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон.

3.2. Також зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить жодної норми щодо не призначення пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, та враховуючи, що в силу частини 2 статті 5 тільки цим законом визначається коло осіб, які підлягають пенсійному страхуванню - немає жодних сумнівів, що інші закони не можуть виключати з загальної кількості осіб, що мають право на пенсію у відповідності до Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», категорію громадянам, хто проживає за кордоном. Якби таке виключення все таки мало б місце, то воно б прямо суперечило принципу рівноправності громадян.

3.3. Водночас стверджує, що при віці 82 років і необхідному страховому стажі, позивач досяг усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком, встановлених частиною 1 статті 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позиція відповідача

3.4. 11.02.2020 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує вимоги позивача в повному обсязі. В обґрунтування зазначеного представником відповідача зазначено, що представник позивача звернувся до Головного управління про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року Закон №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

ГУ ПФУ в Чернівецькій області листом 5396/06 повідомило представника позивача, що відповідно до п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 2211 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 року №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). ГУ ПФУ в Чернівецькій області звернуто увагу на той факт, що надані до звернення документи не підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 громадянства України або його перебування в Україні на законних підставах. Таким чином, представник відповідача вказує, що у листі ГУ ПФУ в Чернівецькій області № 5396/06 від 15.02.2019 року було повідомлено представника позивача, що його заява була розглянута відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР.

Окрім цього, представник відповідача вказує, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області у листі № 13191/09 повідомило представника позивача, що роз`яснення щодо порядку звернення за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV надавалися у листах ГУ ПФУ в Чернівецькій області №5396/09 від 15.02.2019 року та №196/В-12 від 11.03.2019 року. Однак, повторно зауважено що згідно п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). При цьому, згідно п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання. Лист було розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

При цьому зазначає, що надане позивачем посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, не відповідає вимогам ст. 5 Закон №2235-ІІІ, ст. 8 Закону №1058-IV, п. 2.9, п. 2.22 Порядку № 22-1 та не дає підстав для розгляду питання призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV, оскільки дане посвідчення не підтверджує факт наявності у ОСОБА_1 громадянства України.

Звертає увагу на те, що у свої позовній заяві представник позивача посилається на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними положення Закону №1058-IV в частині ст. 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення ст. 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», вказане рішення стосується питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії. Тому ГУ ПФУ в Чернівецькій області просить суд не застосовувати та не брати уваги дане рішення Конституційного Суду України, оскільки воно не регулює питання призначення пенсії.

Таким чином, представник відповідача стверджує, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з порушенням Порядку № 22-1 та відсутністю у позивача документу, що підтверджує громадянство України.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

V. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

5.1. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. 21.03.2018 року позивач документований посвідченням особи за №007661761 від 21.03.2018 року, виданим Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль (а.с. 19-20).

5.2. Окрім цього, згідно листа Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 27.02.2019 року №7301.2.1-1780/73.3.-19, судом встановлено належність позивача до громадянства України (а.с. 68).

5.3. 06.02.2019 року уповноважений представник позивача, діючи на підставі довіреності, подав безпосередньо до ГУ ПФУ в Чернівецькій області особисту заяву позивача про призначеної пенсії за віком (а.с. 46-50).

5.4. Вказана заява була прийнята відповідачем разом із усіма доданими до неї документами 06.02.2019 року, що підтверджується відповідною відміткою на супровідному листі вих. №4014 від 06.02.2019 року до заяви про призначення пенсії (а.с. 48).

5.5. Належність звернення із відповідною заявою для призначення пенсії позивачу до ГУ ПФУ в Чернівецькій області визначено листом Пенсійного фонду України від 22.02.2019 року №4278/В-11 на звернення В. Меламеда (представника позивача у даній справі) від 07.02.2019 року №4035 (вх. №4278/В-11 від 18.02.2019 року) (а.с. 42).

5.6. Розглянувши звернення позивача, ГУ ПФУ в Чернівецькій області листом №5396/09 від 15.02.2019 року відмовило позивачу у призначенні пенсії, оскільки на даний час Верховною Радою України не ратифіковано Угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення.

Крім того, зазначило, що надані до звернення документи не підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 громадянства України або його перебування в Україні на законних підставах.

ГУ ПФУ в Чернівецькій області вказало, що відповідно до пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). При цьому, згідно з пункту 2.22 вказаного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. А тому, зазначило, що надане позивачем посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, не відповідає вимогам ст. 8 Закону №1058-IV, п. 2.9, п. 2.22 Порядку № 22-1 та не дає підстав для розгляду питання призначення пенсії відповідно до законодавства України. Крім цього, для призначення пенсії не надано жодного документу, передбаченого п. 2.1 Порядку, а саме: документу про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків (або відмітку в паспорті про відмову від прийняття такого номеру через свої релігійні переконання), документів про стаж тощо. Інформувало, що чоловіки, 1937 року народження, набувають право на пенсію після досягнення віку 60 років за наявності не менше 15 років страхового стажу. Разові з тим, документи, що підтверджують набуття ОСОБА_1 необхідного страхового стажу відсутні. При цьому, зауважило, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Враховуючи наведене, ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомлено про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії (а.с. 52-53).

5.7. Вказана відмова, оформлена листом №5396/09 від 15.02.2019 року, направлена відповідачем на адресу уповноваженої особи позивача 15.02.2019 року (а.с. 54).

5.8. Окрім цього, судом також встановлено, що уповноважений представник позивача двічі звертався до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із листами від 04.03.2019 року та 09.04.2019 року про надання додаткових документів для призначення пенсії позивачу, в якості додатків до яких додано копію довідки про присвоєння РНОКПП та документів, які підтверджують стаж (а.с. 55-61).

5.9. 22.04.2019 року ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно надано відмову позивачу у призначенні пенсії, яка оформлена листом №13191/09. Відмова, аргументами аналогічними доводами, які викладені в листі №5396/09 від 15.02.2019 року (а.с. 65-66).

VІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

6.1. Предметом цього позову є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення позивачу пенсії за віком. А тому суд має надати таким діям відповідача оцінку на предмет відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права.

6.2. Конституцією України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

6.3. Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

6.4. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

6.5. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

6.6. Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

6.7. Згідно із частиною 1 статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

6.8. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

6.9. Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною 4 статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

6.10. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

6.11. Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

6.12. Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

6.13. Згідно із пунктом 1 частини 1 та частиною 4 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

6.14. Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення тощо) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

6.15. Відповідно до статті 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

6.17. При цьому, суд звертає увагу, що міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

6.18. На виконання наведеного вище Закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року №21-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено наступне.

6.19. Згідно із пунктом 1.1 зазначеного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

6.20. Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 наведеного Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, а днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

6.21. Відповідно до пункту 2.1 зазначеного вище Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку;

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

6.22. Відповідно до пункту 2.22 наведеного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

6.23. Згідно із пунктом 2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

6.24. Відповідно до пункту 2.25 до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

6.25. Згідно із пунктом 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

6.27. Відповідно до пункту 4.2 наведеного Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

6.28. Відповідно до пункту 4.3 вказаного вище Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

6.29. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії було зокрема те, що позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України, як це передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком надання документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

6.30. Так, згідно із частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

6.31. Відповідно до статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

6.32. Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

6.33. Разом з цим, суд зазначає, що імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 «Пічкур проти України» від 07 лютого 2014 року.

6.34. Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

6.35. Враховуючи викладене, суд зазначає, що законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

6.36. Такі висновки суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі №21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі №522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі №766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а, від 01.10.2019 року у справі №804/3646/18.

6.37. Із встановлених судом обставин справи видно, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

6.38. При цьому, судом встановлено, що позивач не виходив з громадянства України і не втратив його.

6.39. Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії, оскільки право позивача на отримання пенсії в Україні є його конституційним правом.

6.40. Відтак суд вважає пилковими доводи відповідача про відсутність права на призначення пенсії позивачу через те, що він не має місця постійної реєстрації на території України, проживає на території іншої держави, з якою не укладена відповідна угода.

6.41. Окрім цього, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 01.10.2019 року у справі №804/3646/18 та відхиляє аргумент відповідача про те, що позивач всупереч положенням пункту 2.22 Порядку № 21-1 не надав документи про підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України, виходячи з наступного. Приведення зазначеного порядку у відповідність, зокрема, до Конституції України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 відноситься до виключних повноважень Пенсійного фонду України.

6.42. Щодо посилання відповідача про те, що заява про призначення пенсії позивачу повинна подаватися за місцем проживання (реєстрації) суд зазначає, що належність звернення із відповідною заявою для призначення пенсії позивачу до ГУ ПФУ в Чернівецькій області визначено листом Пенсійного фонду України від 22.02.2019 року №4278/В-11 на звернення В. Меламеда (представника позивача у даній справі) від 07.02.2019 року №4035 (вх. №4278/В-11 від 18.02.2019 року) (а.с. 42).

6.43. Крім цього, ГУ ПФУ в Чернівецькій області у листі №5396/09 від 15.02.2019 року зазначило, що для призначення пенсії не надано жодного документу, передбаченого п. 2.1 Порядку, а саме: документу про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків (або відмітку в паспорті про відмову від прийняття такого номеру через свої релігійні переконання), документів про стаж тощо.

6.44. Разом з цим, судом встановлено, що уповноваженим представником позивача здійснювалися заходи з метою усунення недоліків, вказаних ГУ ПФУ в Чернівецькій області у листі №5396/09 від 15.02.2019 року. Так, уповноважений представник позивача двічі звертався до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із листами від 04.03.2019 року та 09.04.2019 року про надання додаткових документів для призначення пенсії позивачу, в якості додатків до яких додано копію довідки про присвоєння РНОКПП та документів, які підтверджують стаж (а.с. 55-61).

6.45. Відтак враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач досяг необхідного пенсійного віку, заява про призначення пенсії та додані до неї додатки нотаріально посвідчені та апостильовані, в також подані до належного територіального органу Пенсійного фонду України, суд приходить до висновку, що таке право на призначення пенсії за віком може бути реалізовано позивачем незалежно від місця проживання, а тому відповідачем всупереч висновку, викладеного в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 р. та рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України», яке є джерелом права, протиправно відмовлено позивачу у призначені пенсійної виплати.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

7.1.Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

7.2. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, діяв не на підставі Конституції та законів України.

7.3. Відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

7.4. Таким чином, суд зазначає, що враховуючи положення пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо способу захисту порушеного права у разі визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, а також положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог і з метою надання ефективного захисту порушеному права позивача, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка полягає у відмові у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав, викладених в листах Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.04.2019 року №13191/09 та від 15.02.2019 року №5396/09.

7.5. Разом з цим, щодо вимоги позивача стосовно призначення пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Згідно із частинами 2, 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із частиною 3 статті 28 Закону № 1058-IV за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є повноваженнями відповідача, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії, а тому зазначена вимога позивача є передчасною.

Разом з цим, суд також вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог і з метою надання ефективного захисту порушеному права позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

7.6. При цьому суд зазначає, що вираз «виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність» означає, що мінімальна базова величина пенсії не може бути меншою за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, що відповідає положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, №1058-IV.

7.7. Стосовно вимоги позивача щодо нарахування компенсації втрати частини доходів та проведення індексації, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

Відповідно до статті 2 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Стаття 3 Закону №2050-ІІІ передбачає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Отже з вищенаведеного вбачається, що при вирішенні зазначеного питання має враховуватись чи є порушеними строки виплати нарахованого доходу, чи виплачений такий дохід, чи є заборгованість з виплати грошового доходу. Таким чином, саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відтак, передумовою для застосування цих правових норм є факт нарахування суми пенсії пенсіонеру, однак, як вбачається з матеріалів справи нарахування пенсії ОСОБА_1 пенсійним органом не відбулося, оскільки позивач через свого уповноваженого представника звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії, в якій вказано що пенсія на іншій підставі не призначалася, а тому зазначена вимога є передчасною.

7.8. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що зазначений позов підлягає частковому задоволенню з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

8.1. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

8.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 23.01.2020 року (а.с. 1).

8.3. Оскільки, позов задоволено частково, суд, стягує на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. (50% від суми сплаченого судового збору) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка полягає у відмові у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з підстав, викладених в листах Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.04.2019 року №13191/09 та від 15.02.2019 року №5396/09.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

4. У частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати в подальшому ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів - у задоволенні позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58022, м. Чернівці, площа Центральна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 23.01.2020 року судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. (пропорційно задоволеним вимогам).

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58022, м. Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Суддя О.В. Анісімов