Справа № 560/428/20
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/428/20
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В.

за участі:секретаря судового засідання Вересняк А.А. представника позивача Величко В.І. представника відповідача Джубаби Д.О.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Дідик Л.О. ВП №60378610 від 22 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №51895377 від 18 жовтня 2019 року, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області кошти в сумі 1500 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Дідик Л.О. ВП №60378545 від 22 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №51583325 від 18 жовтня 2019 року, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області кошти в сумі 201185,01 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що примусове виконання у виконавчих провадженнях не здійснювалось, а виконавчі документи повернуті без виконання стягувачу за його заявою. У зв`язку з відсутністю реального стягнення з боржника коштів, немає законних підстав для стягнення з боржника виконавчого збору. Вважає, що таке стягнення можливе лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2020 позовну заву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 задоволено заяву ОСОБА_1 про надання додаткового часу для усунення недоліків позовної заяви. Продовжено процесуальний строк виконання ухвали суду від 27.01.2020 до 10.02.2020.

У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 відкрито провадження в цій адміністративній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 призначено судове засідання на 20.02.2020.

Судове засідання 20.02.2020 відкладено на 21.02.2020.

Щодо заяви позивачки про поновлення строку звернення до суду суд зазначає та враховує наступне.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Разом з тим, згідно з вимогами частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, змістом положень Кодексу адміністративного судочинства України не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду, а також він не містить конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Водночас, суд враховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілхан проти Туреччини" (Ilhan v. Turkey) від 27.06.2000, яке в силу положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" є джерелом права, правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд бере до уваги те, що позивачка, отримавши спірні постанови 18.12.2019, оскаржила їх у судовому порядку. Зазначене свідчить про її незгоду з спірними постановами та вчинення нею активних дій, спрямованих на їх оскарження. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.01.2020 у справі №560/4322/19 позовну заяву ОСОБА_1 їй повернуто. Вказану ухвалу ОСОБА_1 отримала 21.01.2020 та вже 22.01.2020 знову направила до суду позовну заяву, що підтверджується фіскальним чеком від 22.01.2020, службовим чеком та описом вкладення до цінного листа.

З огляду на наведене, з метою уникнення формалізму у підході до вирішення справи та враховуючи значущість для позивачки питання, яке є предметом розгляду у цій справі, суд вважає, що підстави пропуску позивачем строку на оскарження є поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що з врахуванням положень частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 37 цього закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Подав письмовий відзив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Постановами головного державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Дідик Л.О.:

- №51583325 від 18.10.2019 постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 2011850,12 грн;

- №51895377 від 18.10.2019 постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 15000,00 грн.

На підставі заяви стягувача про повернення виконавчих документів стягувачу, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі листи №686/5133/15-ц, видані 17.06.2016 Хмельницьким міськрайонним судом, повернуті стягувачу.

Після повернення виконавчих листів Дмитрійчук Сергій Володимирович пред`явив їх до примусового виконання приватному виконавцю Лабчуку Роману Михайловичу, постановами якого від 31.10.2019: відкрито виконавче провадження (ВП №60458723) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 15000 грн; стягнуто з боржника - ОСОБА_1 на користь приватного виконавця основну винагороду в сумі 1500 грн; відкрито виконавче провадження (ВП №60458960) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за розпискою у розмірі 2008196,12 грн та судовий збір у розмірі 3654 грн; стягнуто з боржника - ОСОБА_1 на користь приватного виконавця основну винагороду в сумі 201185,01 грн.

Після повернення виконавчих листів стягувачу, головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Дідик Л.О. винесено постанови:

- ВП №60378610 від 22.10.2019 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №51895377 від 18 жовтня 2019 року, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області кошти в сумі 1500 гривень;

- ВП №60378545 від 22 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №51583325 від 18 жовтня 2019 року, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області кошти в сумі 201185,01 гривень.

Позивачка, вважаючи постанови від 22.10.2020 протиправними, звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Положеннями статей 40, 42 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

За змістом частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, в силу норм пункту 1 частини 1 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з виконавчого збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Наведе свідчить про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Доказів зазначення у постановах про повернення виконавчого документу стягувачу інформації щодо суми, яка була стягнута із позивача сторонами не надано. Не здобуто таких доказів і судом. Разом з цим, примусове виконання здійснюється приватним виконавцем, а не державним виконавцем.

Таким чином, відповідач не надав доказів вчинення дій, що у кінцевому результаті призвели до виконання виконавчого документу, а саме, стягнення коштів.

Крім того, суд вважає доводи відповідача щодо наявності підстав для стягнення виконавчого збору безпідставними, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №553/196/18.

З огляду на те, що фактично виконавчі документи виконано не було, реального стягнення грошових коштів не здійснено, суд вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений у спірних постановах.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що під час складення спірних постанов відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Тому, наявні підстави для визнання протиправними та скасування спірних постанов.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У свою чергу частиною 2 зазначеної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не спростував, а позивач підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, наявні правові підстави для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Дідик Л.О. від 22.10.2019 "Про відкриття виконавчого провадження" за виконавчими провадженнями №60378545 та №60378610.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Тернопільська 13/2, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 37225071)

Головуючий суддя Г.В. Лабань