Справа № 264/7617/19
Суддя: Іванченко А. М.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/7617/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області в особі судді Іванченко А.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що постановою поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни серії ЕАК № 1780158 від 22.11.2019 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення вимог п. 8.7.3 (Ґ) ПДР України, та на нього накладено стягнення в вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 гривень. В постанові зазначено, що він 22.11.2019 року о 22.33 годині в м.Маріуполі по пр. Нахімова, керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.Ґ ПДР України- порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Постанову вважає незаконною, оскільки при притягненні його до адміністративної відповідальності та винесенні постанови інспектором порушені його права як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП. Крім того, зазначив, що він правопорушення не скоював, перехрестя проїхав, не порушуючи вимог ПДР України. Не зважаючи на його обґрунтовані доводи, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та їх відхилення, він зрозумів про відсутність об`єктивності співробітника поліції.

Тому просив скасувати вищезазначену постанову.

Відповідач в особі поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни в своєму письмовому запереченні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що під час патрулювання 22.11.2019 року в Центральному районі м.Маріуполя на перехресті пр. Миру та пров. Нахімова нею було помічено транспортний засіб «CHRYSLER C300», державний номерний знак НОМЕР_1 , який не виконав вимог сигналу світлофора, а саме проїхав на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.Ґ ПДР України. Після зупинки транспортного засобу водію було роз`яснено причину зупинки транспортного засобу та були зачитані його права. Факт скоєння порушення позивачем підтверджено відеозаписом та фототаблицею. Вважає, що викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову, щодо порушення норм матеріального чи процесуального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, вважає, що вона діяла виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оскільки обидві сторони у справі в судове засідання не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни серії ЕАК № 1780158 від 22.11.2019 року позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення вимог п. 8.7.3 (Ґ) ПДР України, та на нього було накладено стягнення в вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 гривень, за те, що він 22.11.2019 року о 22.33 годині в м.Маріуполі по пр. Нахімова, керуючи транспортним засобом «CHRYSLER C300», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.Ґ ПДР України- порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 1.3 ПДР України 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 8.7.3.Ґ ПДР України сигнали світлофору мають такі значення, зокрема, жовтий сигналів забороняє рух і інформує про наступну зміну сигналів.

Згідно п. 8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно п. 12.1 ПДР України Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.1.10 ПДР України безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний факт правопорушення було зафіксовано на відеорегістраторі, встановленому в службовому автомобілі патрульної поліції.

Так, з наданого відповідачем відеозапису та фототаблиці вбачається, що світлофорний об`єкт як для напрямку руху зі сторони позивача так і для напрямку руху водія автотранспортного засобу, о 22 год. 31хв. 05 сек. вмикається забороняючий жовтий сигнал світлофора після миготливого зеленого сигналу світлофора. Через 3 секунди після увімкнення забороняючого жовтого сигналу світлофора о 22год. 31 хв. 08 сек. Водій т/з продовжує свій рух повз наявний знак 5.62 «місце зупинки» та продовжує рух перехрестям на забороняючий сигнал світлофора.

Наданий суду доказ суд не може розцінювати як належний та допустимий доказ порушення позивачем ПДР, оскільки в оскаржуваній постанові не міститься посилання на те, що велась відеозйомка на відеореєстратор у службовому автомобілі, не вказано номер та серію технічного засобу фіксації порушення ПДР.

Керуючись ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому жодного доказу, який би спростував факти, викладені в позові, в ході судового розгляду справи суду не надано, а тому наявність події та складу адміністративного правопорушення була не підтверджена, а тому є підстави для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тож суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.2, 72-77, 86, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 122 ч.1, ст. 247, ст. 251, 262, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП,- задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1780158 від 22.11.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: А. М. Іванченко