Справа № 336/7622/19
Суддя: Жупанова І. Б.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№336/7622/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючої судді Жупанової І.Б., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора Колєснікова Олександра Вадимовича Бердянського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області (м. Бердянськ, вул. Грецька, 5), третя особа Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА № 398815 від 21.11.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначає, що 21.11.2019 р. посадовою особою інспектором СР ППЗ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Колесніковим О.В., відносного нього була винесена постанова серії БАА № 398815 про накладення адміністративного стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 КпАП України та накладено штраф в розмірі 170 грн.

За змістом оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що «…водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки КІА реєстраційний номер НОМЕР_1 , 21.11.2019 року о 23-41 год., рухаючись у м. Бердянськ проспект Східний керував автомобілем марки КІА на якому задній державний номерний знак не освітлювався у темну пору доби чим порушив п.п. 2.9 в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП».

Посилаючись на те, що Правил дорожнього руху він не порушував, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, докази винуватості відсутні, постанову складено на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу уповноваженого розглядати такі справи, у протоколі відсутні відомості про технічний засіб яким здійснено відеозапис, проте відповідач всупереч вимогам закону безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить суд визнати дії відповідача неправомірними, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Ухвалою від 15.01.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст. 159, ч.1 ст. 261 КАС України, відзив на позов до суду не подав, відеозапис правопорушення не направляв. Заяв по суті справи до матеріалів справи не надходило.

Вивчивши обставини справи, враховуючи доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.11.2019 р. посадовою особою інспектором СР ППЗ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Колесніковим О.В., відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії БАА № 398815 про накладення адміністративного стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 КпАП України та накладено штраф в розмірі 170 грн.

За змістом оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що «…водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки КІА реєстраційний номер НОМЕР_1 , 21.11.2019 року о 23-41 год., рухаючись у м. Бердянськ проспект Східний керував автомобілем марки КІА на якому задній державний номерний знак не освітлювався у темну пору доби чим порушив п.п. 2.9 в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП».

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Практика Європейського Суду з прав людини наголошує на універсалізації понять "обвинувачення за адміністративним проступком" та "обвинувачення, які мають ознаки злочину", залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі "Адольф проти Австрії", "Отцюрк проти Німеччини", "Лутц проти Німеччини", "Девеєр проти Бельгії", та інші), відтак, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб. Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 ч.2 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно пункту 2.9 ПДР України Водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначив, що перед виїздом на своєму автомобілі перевірив його технічний стан, при цьому освітлення заднього номерного знаку працювало у штатному режимі. Враховуючи, що задній номерний знак під час руху транспотртного засобу знаходиться не у полі зору водія і несправність його освітлення неможливо виявити із автомобіля під час його руху, не спростовуючи факт того, що номерний знак був неосвітлений, зазначав, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення через відсутність вини.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вучиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настнання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих енаслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачалша можливості настання таких наслідків, хоч повиннва і могла їх перебдачити.

Склад правопорушення завжди конкретний і становить сукупність головних, визначальних ознак, які виділені законодавцем як типові, необхідні і водночас достатні для притягнення особи до юридичної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Відповідачем у відповідності до ст. 72 КАС України не доведено правомірність винесення постанови, не долучено доказів вини умисної, або необережної водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та не доведено той факт, що останній під час початку руху у темну пору доби на автомобілі КІА, достеменно знав про несправність освітлення заднього номерного знаку (діяв умісно), чи міг передбачити, що під час руху автомобілю освітлення номерного знаку зламається.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції Українив становлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

На підставі зазначеного, суд вважає, що за результатами розгляду справи об`єктивно, повно та всебічно досліджені обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, вину ОСОБА_1 у порушенні ПДР, яке йому інкримінується об`єктивно доказами не підтверджено, тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо інших підстав, які позивач навів, як підставу для скасування оскаржуваної постанови слід зазначити, що відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за частиною першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених частиною шостою статті 121 КУпАП.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням, без перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на іншу дату чи місце.

Доводи позивача, щодо відсутності у постанові інформації про технічний засіб який здійснено відеозапис правопорушення, не вартий уваги, оскільки позивач ОСОБА_1 не оспорює факт несправності освітлення номерного знаку автомобіля КІА під час руху 21.11.2019 о 23-41 год. під його керуванням.

Водночас, фактичні обставини адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 6 т. 121 КУпАП, викладені у постанові відносно ОСОБА_1 при розгляді справи в суді не знайшли свого підтвердження достатніми допустимими та належними доказами, що відповідало б стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення у практиці Європейського Суду з прав людини,зокрема,у справі «Коробов проти України».

Суд на підставі ст.2 КАС України перевірив чи діяв відповідач на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням цих повноважень з метою, з якою вони надані, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, протягом розумного строку.

Судом встановлено, що вищенаведені вимоги закону відповідачем, який безпосередньо складав оскаржувану постанову, не були дотримані, відповідач діяв, хоча і у межах наданих йому повноважень, з прийняттям рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, передбаченого законом виду та розміру, проте не встановив всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не підтвердив доказами порушення позивачем умисно чи з необережності п. 2.9 в ПДР України, а відтак, судом встановлено підстави для визнання дій відповідача незаконними і для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 72-79, 132, 139, 143, 159, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Колєснікова Олександра Вадимовича - поліцейського Бердянського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області (м. Бердянськ, вул. Грецька, 5), третя особа Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА № 398815 від 21.11.2019 року - задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення БАА № 398815 від 21.11.2019 року винесену інспектором СР ППЗ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Колєсніковим О.В., про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя Жупанова І.Б.