Справа № 500/2429/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2429/19 пров. № 857/13852/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського обласного центру зайнятості на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, ухвалене головуючим суддею Дерех Н. В. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільського обласного центру зайнятості, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо призначення йому допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі без врахування страхового стажу, зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату допомоги по безробіттю із зарахуванням страхового стажу в період перебування на службі у військовій частині НОМЕР_1 у м. Володимир-Волинському із 28 березня 2018 року по 29 вересня 2018 року із врахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він проходив військову службу на підставі контракту з 27 березня 2018 року по 27 вересня 2018 року, однак, Тернопільський обласний центр зайнятості після надання статусу безробітного здійснював виплату йому допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі як особі, страховий стаж якої за останні 12 місяців становить 5 місяць, без врахування проходження ним служби у березні 2018 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Тернопільський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що допомога по безробіттю нарахована і виплачена позивачу правомірно відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у мінімальному розмірі без урахування страхового стажу, оскільки страховий стаж позивача за останні 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становив 5 місяців, а березень 2018 року не підлягає зарахуванню до страхового стажу, так як страхові внески за цей місяць сплачено не було. Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, помилково зобов`язав зарахувати до страхового стажу період військової служби позивача з 28 березня 2018 року по 29 вересня 2018 року, в той час як перебування його на військовій службі закінчилось 27 вересня 2018 року.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28 березня 2018 року по 27 вересня 2018 року.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Зборівського районного центру зайнятості в пошуках роботи та у зв`язку з відсутністю підходящої роботи йому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу строком на 360 календарних днів в мінімальному розмірі.

Згідно із свідоцтвом про зміну імені від 20 лютого 2019 року Серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 змінив прізвище на ОСОБА_1

03 квітня 2019 року позивач звернувся до Тернопільського обласного центру зайнятості із заявою, в якій просив виплатити йому допомогу по безробіттю в розмірі не менше 70%.

Листом від 19 квітня 2019 року № 01/1320 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що його страховий стаж протягом 12 місяців, що передували реєстрації як безробітного, становить 5 місяців, відтак, допомогу по безробіттю призначено без урахування страхового стажу строком на 360 календарних днів в мінімальному розмірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував на військовій службі з 28 березня 2018 року, а тому березень 2018 року підлягає зарахуванню до страхового стажу, незважаючи на те, що грошове забезпечення за вказаний місяць було нараховано та виплачено до 20 числа наступного місяця відповідно до наказу Міністерства оборони України від 09 лютого 2017 року № 88.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Пунктом 2 частини першої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб, зокрема, понад 10 років - 70 відсотків.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі (частина друга статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином, право на допомогу по безробіттю мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, а її розмір залежить від страхового стажу такої особи.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною першою статті 4 України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Згідно з абзацом 7 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) є військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення.

Так, у постанові від 31 жовтня 2019 року (справа № 235/7373/16) Верховний Суд зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Працівники не повинні відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем при нарахуванні та виплаті допомоги по безробіттю не зараховано до страхового стажу позивача певні періоди його роботи військової служби (березень 2018 року) через несплату роботодавцем позивача страхових внесків.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 в період проходження військової служби з 28 березня 2018 року по 27 вересня 2018 року підлягав загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а обов`язок зі сплати страхових внесків був покладений на військову частину НОМЕР_1 , до його страхового стажу підлягає зарахуванню весь період військової служби, незважаючи на те, що за березень 2018 року військова частина НОМЕР_1 не сплатила за нього єдиний внесок, хоча є самостійним суб`єктом відповідальності за своєчасність та повноту нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника стосовно помилковості висновку суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу період військової служби позивача з 28 березня 2018 року по 29 вересня 2018 року, оскільки такий не відповідає періоду військової служби, яку проходив позивач з 28 березня 2018 року по 27 вересня 2018 року.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 500/2429/19 скасувати, позов ОСОБА_1 до Тернопільського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Тернопільського обласного центру зайнятості щодо призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю без врахування страхового стажу за період з 28 березня 2018 року по 27 вересня 2018 року.

Зобов`язати Тернопільський обласний центр зайнятості здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, зарахувавши до страхового стажу період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з 28 березня 2018 року по 27 вересня 2018 року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 21.02.2020