Справа № 826/1502/15
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року

Київ

справа №826/1502/15

адміністративне провадження №К/9901/43941/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2015 (головуючий суддя: Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017 (головуючий суддя: Земляна Г.В., судді: Межевич М.В., Сорочко Є.О.) у справі № 826/1502/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Чернявської О.С., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Тимошенка К.В., третя особа: Публічне акціонерне товариство "Міський комерційний банк" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

31.01.2015 ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-1, Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" Чернявської О.С. (далі - відповідач-2, Уповноважена особа Фонду Чернявська О.С.), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідач-2 щодо невнесення позивачки до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором строкового банківського вкладу від 26.05.2014 №2630/09/185364, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк";

визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо невнесення позивачки до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за договором строкового банківського вкладу від 26.05.2014 №2630/09/185364, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк";

зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" Тимошенка К.В. включити позивачку до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, шляхом надання до Фонду інформації стосовно долучення позивачки до переліку вкладників ПАТ "Міський комерційний банк", яким необхідно здійснити виплати відшкодування у межах ліміту 200 000,00 грн;

зобов`язати Фонд включити позивачку до загального реєстру вкладників для здійснення виплати коштів за вкладами в ПАТ "Міський комерційний банк" за рахунок Фонду за договором строкового банківського вкладу від 26.05.2014 №2630/09/185364, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ "Міський комерційний банк".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2015 залучено до участі у справі в якості відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Тимошенка К.В. (далі - відповідач-3, Уповноважена особа Фонду Тимошенко К.В.).

Постановою Окружного адміністративного суду від 20.04.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017, в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що ні позивачкою, ні на користь позивачки не укладались договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, позивачка не є власником іменного депозитного сертифіката.

Водночас акцентували увагу, що вкладником ПАТ «Міський комерційний банк» відповідно до Договору строкового банківського вкладу №2630/09/185364 від 26.05.2014, є саме ОСОБА_2 - представник позивача.

За позицією судів попередніх інстанцій, в розумінні Закону України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), ОСОБА_1 не є вкладником ПАТ «Міський комерційний банк», а тому не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 25.07.2017 подала на адресу Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що переуступка права вимоги відбулась до запровадження в ньому тимчасової адміністрації, про що було повідомлено банк. Скаржниця звертає увагу, що строк дії договору строкового банківського вкладу №2630/09/185364 закінчився 26.08.2014, та вважає, що відповідно до пункту 1 частини 6 статті 36 Закону № 4452-VI має право отримати кошти в межах гарантованої суми за договором банківського вкладу, строк дії якого закінчився під час дії тимчасової адміністрації.

Також скаржниця стверджує, що після укладення договору про відступлення права вимоги на частину вкладу за договором № 2630/09/185364 набула всі права первісного кредитора, які належали ОСОБА_2 , та вважає, що вона є вкладником за зазначеним договором.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.07.2017 відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу із суду першої інстанції.

14.08.2017 від Уповноваженої особи Фонду надійшло заперечення, де вона просить залишити касаційну скаргу без задоволення за відсутності підстав для включення позивачки до реєстру вкладників, оскільки між нею та банком не укладався договір банківського вкладу або рахунку. Також стверджує, що вимоги позивачки до відповідачів не підлягають задоволенню, так як задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в порядку черговості, передбаченому Законом № 4452-VI.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22.03.2018 цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31, пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Анцупової Т.О. (головуючий суддя) за результатами автоматизованого розподілу від 14.06.2019 у справі визначений новий склад суду (головуючий суддя: Чиркін С.М., судді: Саприкіна І.В., Єзеров А.А.).

Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту встановлення судами фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та встановив таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_2 (вкладник) та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір строкового банківського вкладу "Ваш стабільний" (з виплатою відсотків щомісячно) від 26.05.2014 №2630/09/185364, за умовами якого банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок на наступних умовах: валюта депозиту: долар; строк депозиту: 92 дні; процентна ставка: 11%; сума вкладу: 81 800,00 доларів США.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 27.08.2014, укладеного між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор, позивачка), первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає вимоги до ПАТ "Міський комерційний банк" і стає кредитором за договором строкового банківського вкладу "Ваш стабільний" від 26.05.2014 №2630/09/185364; за цим договором новий кредитор одержує право вимагати від ПАТ "Міський комерційний банк" належного виконання зобов`язань за основним договором щодо повернення частини вкладу у розмірі 13 677,95 доларів США, що на момент укладання даного договору за курсом Національного банку України становить 195 000,00 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №732 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 №124 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "Міський комерційний банк".

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Міський комерційний банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Рязанцева А.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 27.01.2015 №17 з 27.01.2015 виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Міський комерційний банк" покладено на заступника начальника відділу супроводження виведення банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Чернявську О.С.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №187 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Міський комерційний банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20.03.2015 №64 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Тимошенка К.В. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016.

Позивачка під час процедури тимчасової адміністрації ПАТ «Міський комерційний банк» через свого представника зверталася до Фонду та банку із вимогою про виплату гарантованої суму відшкодування за договором строкового банківського вкладу "Ваш стабільний" (з виплатою відсотків щомісячно) від 26.05.2014 №2630/09/185364.

За результатами розгляду звернень позивачки Фонд та ПАТ «Міський комерційний банк» повідомили про відсутність підстав для виплати коштів за вкладом під час тимчасової адміністрації банку.

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невнесення її до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів по вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та до відповідного Загального реєстру вкладників, звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме: бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду та порядок виплати відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України № 4452-VI.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду є наявність на дату прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.

Відповідно до статті 2 Закону України від 07.12.2000 №2121-ІІІ "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 815/2490/15, від 10.04.2019 у справі № 826/2471/16, від 16.04.2019 у справі № 819/1984/15, від 23.04.2019 у справі № 826/12815/15.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_2 (вкладник) та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір строкового банківського вкладу "Ваш стабільний" (з виплатою відсотків щомісячно) від 26.05.2014 №2630/09/185364, за умовами якого банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок у сумі 81 800,00 доларів США.

На момент запровадження у банку тимчасової адміністрації вищезазначені кошти з процентами обліковувались на рахунку ОСОБА_2 , яка і є вкладником банку у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI та набула право на відшкодування гарантованої суми за рахунок коштів Фонду.

Судами попередніх інстанцій встановлено відсутність на момент запровадження тимчасової адміністрації у банку на поточному рахунку позивачки у ПАТ «Міський комерційний банк» грошових коштів, а укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги від 27.08.2014 не є підставою для автоматичного віднесення позивачки до вкладників банку, оскільки цьому має передувати процедура укладення договору банківського вкладу між банком та позивачкою з подальшим переведення на відкритий рахунок грошових коштів згідно вказаного договору.

Водночас, право власності позивачки на кошти відповідно до договору переуступки права вимоги може бути реалізоване шляхом визнання позивачки кредитором по відношенню до банку, що є підставою для задоволення її вимог у порядку та черговості, визначеними статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у результаті реалізації і продажу майна банку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 815/2490/15, від 02.04.2019 року у справах № 826/22956/15 та № 826/18291/15, від 24.04.2019 у справі №826/7895/16.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивачка не є вкладником банку у розумінні вимог Закону № 4452-VI.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017 у справі № 826/1502/15 -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

А.А. Єзеров

І.В. Саприкіна