Справа № 1.380.2019.003090
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003090 пров. № А/857/442/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

представника позивача Бєлановського В.П.,

представника відповідача Гурняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.003090 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОНОМБУД» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Клименко О.М. в м Львові Львівської області 14.11.2019 року згідно з протоколом судового засідання о 17:05 год., повний текст складено 25.11.2019), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтономбуд» (далі ТОВ «Спецавтономбуд», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05 травня 2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05 травня 2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05 червня 2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05 червня 2019 року № ;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Львівській області від 30.05.2019 року № 10-;

- рішення № Головного управління ДФС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 травня 2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що перевіркою не підтверджено наявності у контрагентів позивача необхідних трудових ресурсів для фактичного виконання робіт в обмежені проміжки часу в різних містах та областях України. Представлені позивачем до перевірки первинні документи не підтверджують факт придбання товарів, робіт та послуги, не є свідченням реальності господарських операцій та містять недостовірні дані щодо змісту господарських операцій. Намір отримати дохід лише за рахунок відшкодування податку на додану вартість без здійснення реальної господарської діяльності не можна розглядати як самостійну ділову мету. Крім цього, відповідач зазначив, що згідно договорів на виконання будівельно-ремонтних робіт та актів виконаних робіт форми КБ-2в заробітна плата працівників позивача в окремих місяцях суттєво різниться з фондом зарплати за відповідні місяці, що спричинило заниження податку на доходи фізичних осіб за травень, червень, липень, серпень, вересень, та грудень місяці 2018 року, отже різниця між нарахованою сумою заробітної плати на ТОВ «Спецавтономбуд» згідно відомостей нарахування заробітної плати по підприємству та відповідно заробітної плати по актах виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) становить 5927780,48 грн., внаслідок чого відповідачем визначено податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також надав додаткові письмові пояснення з приводу доводів апелянта, в яких також наводить спростовання доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання ТОВ «Спецавтономбуд» податкового законодавства за період з 31.05.2016 р. по 31.12.2018 р., валютного - за період з 31.05.2016 р. по 31.12.2018 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 31.05.2016 р. по 31.12.2018 р., про що складено акт від 07.05.2019 року № 674/14.2/40520152.

Перевіркою підприємства позивача, серед іншого, встановлені порушення:

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі ПК України) та п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», внаслідок чого не сплачено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1047069 грн., у числі за 2017 рік в сумі 277473 грн., 2018 рік в сумі 769596 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 1054549 грн., в тому числі за червень 2017 року в сумі 60000,00 грн., за жовтень 2017 року в сумі - 93631,34 грн., за грудень 2017 р. - в сумі 112171,50 грн., за лютий 2018 р. - в сумі 34166,67 грн., за березень 2018 року - в сумі 211746,62 грн., за травень 2018 р. в сумі - 83333,33 грн., за серпень 2018 року в сумі - 324500,01 грн., за вересень 2018 року в сумі - 75000,00 грн., за жовтень 2018 р. в сумі - 25000,00 грн. за листопад 2018 р. в сумі - 35000,00 грн.;

- пп. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 167.1 ст. 167, п. 171.1, п. 171.2 «а» ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України, внаслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 1067000,49 грн.;

- пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.5, п.п. 1.6 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, внаслідок чого донараховано до бюджету військовий збір в розмірі 88916,71 грн.;

- п. 1 ст. 1 розділу 1, абз. 1 п. 1 ст. 7, п. 2 п. 3 ст. 9, п. 1 ч. 4 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), внаслідок чого донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 1309224,23 грн.

ГУ ДФС у Львівській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2019 року № , яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1716177,14 грн. (за податковим зобов`язанням (збільшення) 1067000,49 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 19176,65 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання з військового збору на суму 143014,76 грн. (за податковим зобов`язанням (збільшення) 88916,71 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 54098,05 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 05 червня 2019 року № , яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток на суму 1308836,25 грн. (за податковими зобов`язаннями 1047069,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 261767,25 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 05 червня 2019 року № , яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на суму 1318186,25 грн. (за податковими зобов`язаннями 1054549,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 263637,25 грн.);

- вимогу про сплати боргу (недоїмки) від 30.05.2019 року № Ю- в сумі 1309224,23 грн.;

- рішення від 30 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 654612,11 грн.

Не погодившись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку повністю підтверджують фактичне здійснення господарських операцій позивачем.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору від 01.08.18 № 39, укладеного у м. Львові, згідно з умовами якого ТОВ «Спецавтономбуд» - Замовник, в особі директора Кіптика Андрія Богдановича, що діє на підставі статуту, з однієї сторони, та ТОВ «Комвестбуд» - Підрядник, в особі директора Тропа В.В., що діє на підставі статуту, з іншого боку, уклали цей договір про виконання робіт.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Підрядник зобов`язаний на свій ризик виконати комплекс будівельних робіт на об`єкті замовника: «будівельні роботи з будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Карманського, 21, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані Роботи.

Пункт 3.2 договору передбачає, що з метою підтвердження факту виконання робіт сторони підписують відповідний Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3), що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з підрядником за виконані ним роботи.

Пункт 4.1 договору визначає, що загальна вартість робіт за умовами договору визначається в Актах виконаних робіт та Довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.

Пунктом 5.1.1. даного договору визначено, що замовник зобов`язаний до початку виконання робіт надати Підряднику будівельний майданчик, а також за запитом Підрядника необхідну для виконання робіт інформацію та документацію.

На підтвердження реальності операцій за даним договором позивачем до матеріалів справи долучено копії: актів приймання виконаних будівельних робіт отриманих від ТОВ «Комвестбуд» на загальну суму 2757000 грн., в т. ч. ПДВ 459500 грн. які підписані та скріплені печатками Постачальника та Покупця від 28.09.2018 року, 30.11.2018 року.

Крім того, подано наступні копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, підсумкові відомості ресурсів та розрахунки загальновиробничих витрат; податкових накладних від 13.07.2018 року № 6, від 13.07.2018 року № 5, від 13.07.2018 року № 7, від 13.07.2018 року № 8, від 21.08.2018 року № 13, від 21.08.2018 року № 12, від 21.08.2018 року № 14, від 21.08.2018 року № 15, від 23.08.2018 року № 11, від 21.08.2018 року № 17, від 21.08.2018 року № 18, від 28.08.2018 року № 3, від 21.08.2018 року № 16, від 23.08.2018 року № 12, від 31.08.2018 року № 65, від 19.09.2018 року № 4, від 13.09.2018 року № 14, від 13.09.2018 року № 15, від 19.09.2018 року № 5, від 18.10.2018 року № 6, від 31.10.2018 року № 34, від 31.10.2018 року № 35.

Суми податку на додану вартість згідно вищевказаних податкових накладних, зареєстрованих ТОВ «Комвестбуд» в ЄРПН для ТОВ «Спецавтономбуд», включено до складу податкового кредиту за серпень 2018 року - 324500,01 грн., за вересень 2018 року - 75000,00 гривень, за жовтень 2018 року - 25000,00 грн. та за листопад 2018 р. - 35000,00 грн., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди.

В бухгалтерському обліку взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Комвестбуд» відображено наступним проведенням: 731 К-т 631 - 2297500 грн.; 631 К-т 311 -2207000 грн.; 631 К-т 631 - 550000 грн.; 6442 К-т 631 - 459500 грн.

Оплата здійснена підприємством у відповідності до банківських виписок шляхом рахування коштів на розрахунковий рахунок з відображенням у бухгалтерському обліку проведенням Д-т 631 К-т 311 на суму 2207000 грн. платіжними дорученнями від 21.08.2018 № 1165 на суму 50000 грн., від 21.08.2018 № 1159 на суму 120000 грн., від 21.08.2018 № 1157 на суму 135000 грн., від 21.08.2018 № 1162 на суму 140000 грн., від 21.08.2018 № 1158 на суму 145000 грн., від 21.08.2018 № 1163 на суму 150000 грн., від 21.08.2018 № 1161 на суму 160000 грн., від 23.08.2018 № 1179 на суму 225000 грн., від 28.08.2018 № 1195 на суму 160000 грн., від 31.08.2018 № 1216 на суму 112000 грн., від 13.09.2018 № 1290 на суму 250000 грн., від 19.09.2018 № 1312 на суму 200000 грн., від 31.10.2018 № 1470 на суму 210000 грн., від 18.10.2018 № 1427 на суму 150000 грн.

Щодо господарських операцій ТОВ «Спецавтономбуд» з ТОВ «АК «Трудові ресурси», апеляційний суд виходить з наступного.

ТОВ «Спецавтономбуд» уклало з ТОВ «АК «Трудові ресурси» (Підрядник) договори на виконання будівельних робіт від 28.02.2018№ 28/02, від 02.03.2018 № 02/03 та від 25.03.2018 № 25/03.

У відповідності з умовами зазначених договорів Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується виконати комплекс будівельно-монтажних робіт (п. 1.1 Договору). Початок виконання робіт: протягом двох робочих днів після отримання авансу (п. 1.2 Договору).

Замовник зобов`язується прийняти та оплатити зазначені роботи на умовах, визначених цим Договором (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору Підрядник бере на себе зобов`язання:

- виконати усі роботи, що визначені в Договорі по договірній ціні, у повному обсязі та у встановлені терміни, при умові безперебійного фінансування робіт і передати Замовнику об`єкт, готовий до експлуатації;

- забезпечити в період виконання робіт необхідні протипожежні заходи, умови режиму на об`єктах та дотримання вимог щодо техніки безпеки та охорони навколишнього середовища;

- забезпечувати в процесі проведення робіт систематичне прибирання будівельного майданчика, а після закінчення робіт і здачі об`єкта звільнити протягом 5-ти робочих днів будівельний майданчик від матеріалів та інструментів.

Відповідно до п. 2.2 Договору Замовник бере на себе зобов`язання:

- передати Підряднику на час виконання робіт будівельний майданчик (об`єкт);

- забезпечити прийняття від Підрядника не пізніше двох днів після закінчення роботи проводити з ним розрахунки у порядку, передбаченому цим Договором;

У відповідності до п. 3.1 Договору проміжні розрахунки з Підрядником за виконані - боти здійснюються Замовником на підставі оформлених актів виконаних робіт протягом 3- ох робочих днів після підписання актів.

Вид розрахунків-безготівковий (п. 3.2 Договору).

Роботи виконуються протягом 45 календарних днів з моменту підписання договору та лати авансового платежу (п. 5.1 Договору).

При умові відсутності оплати коштів, терміни виконання робіт можуть бути переглянуті (п. 5.2 Договору).

На підтвердження реальності операцій за цим договором позивачем до матеріалів справи долучено копії: актів приймання виконаних будівельних робіт отриманих від ТОВ «АК «Трудові ресурси», на загальну суму 2373642 грн., в т. ч. ПДВ 395607 грн., які підписані та скріплені печатками Постачальника та Покупця від 28.02.2018 року, 15.03.2018 року, 27.03.2018 року, 28.03.2018 року, 30.04.2018 року, 14.05.2018 року, 07.05.2018 року, 15.05.2018 року.

В бухгалтерському обліку взаємовідносини між позивачем та ТОВ «АК «Трудові ресурси» відображено наступним проведенням: Д-т 231 К-т 631 - 1978035 грн.; Д-т 631 К-т 311 - 2373642 грн.; Д-т 6442 К-т 631 - 395607 грн.

Оплата здійснена підприємством у відповідності до банківських виписок шляхом перерахувaння коштів на розрахунковий рахунок з відображенням у бухгалтерському проведенням Д-т 631 К-т 311 на суму 2373642 грн. відповідно до платіжних доручень від 28.02.2018 № 666, від 15.03.2018 № 734, від 28.03.2018 № 801, від 28.03.2018 № 800, від 28.03.2018 № 802, від 28.03.2018 № 803, від 28.03.2018 № 804, від 28.03.2018 № 805, від 29.03.2018 № 812, від 29.03.2018 № 816, від 29.03.2018 № 818, від 29.03.2018 № 819, від 29.03.2018 № 820, від 15.05.2018 № 924, від 15.05.2018 № 923, від 15.05.2018 № 921, від 15.05.2018 № 922.

Крім того, в підтвердження виконаних робіт надані копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, підсумкові відомості ресурсів та розрахунки загальновиробничих витрат; податкових накладних від 28.02.2018 року № 9, від 15.03.2018 року № 2, від 27.03.2018 року № 1, від 28.03.2018 року № 1, від 28.03.2018 року № 5, від 28.03.2018 року № 2, від 28.03.208 року № 3, від 28.03.2018 року № 4, від 28.03.2018 року № 6, від 28.03.2018 року № 7, від 29.03.2018 року № 6, від 29.03.2018 року № 7, від 29.03.2018 року № 8, від 29.03.2018 року № 9, від 29.03.2018 року № 10, від 15.05.2018 року № 4, від 15.05.2018 року № 5, від 15.05.2018 року № 7.

Суми податку на додану вартість згідно вищевказаних податкових накладних, зареєстрованих ТОВ «АК «Трудові ресурси» в ЄРПН для позивача, включено до складу податкового кредиту за лютий 2018 року - 16666,67 грн., за березень 2018 року - 211746,62 грн., за травень 2018 року - 83333,33 грн., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Також на підтвердження реального виконання господарських операцій за договорами від 28.02.2018 № 28/02, від 02.03.2018 № 02/03 та від 25.03.2018№ 25/03 Позивач долучив копію договору підряду від 28.12.2017 № 28-12-17, згідно якого ТОВ «Спецавтономбуд» на замовлення ПП «Каптрансбуд» зобов`язався виконати будівельні роботи з будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Карманського, 21. Крім того, Позивач долучив копії довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3 та акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2.

Щодо господарських операцій позивача із ТОВ «Центрбудпостач» колегія суддів зазначає, що відповідно до умов договору про виконання будівельних робіт ТОВ «Центрбудпостач» виконано роботи з надання послуг з ремонтів, реконструкцій демонтажу складових окремих підрозділів ТОВ «Радехівський цукор», будівлі ЗОШ І-ІІІ ст. Жовтанецької с/р.

На підтвердження реальності операцій з даним контрагентом позивачем до матеріалів справи долучено копії: актів приймання виконаних будівельних робіт отриманих від ТОВ «Центрбудпостач» на загальну суму 1849817,04 грн., в т. ч. ПДВ 308302,85 грн. які підписані та скріплені печатками Постачальника та Покупця від 01.07.2017 року, 01.08.2017 року, 01.09.2017 року, 29.11.2017 року, 30.11.2017 року, 15.12.2017 року, 28.12.2017 року.

В бухгалтерському обліку взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Центрбудпостач» відображено наступним проведенням: Д-т 231 К-т 631 - 1541514,19 грн.; Д-т 631 К-т 3711, 311 - 1849817,04 грн.; Д-т 6442 К-т 631 - 283302,85 грн.

Оплата здійснена підприємством у відповідності до банківських виписок шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок з відображенням у бухгалтерському обліку проведенням Д-т 631 К-т 311, 3711 на суму 1389817 грн. відповідно до платіжних доручень від 14.12.2017 № 493 на суму 200000 грн., від 28.12.2017 № 576 на суму 473029,04 грн., від 12.07.2017 № 154 на суму 170000 грн., від 19.07.2018 № 175 на суму 191788 грн., від 22.06.2017 № 133 на суму 100000 грн., від 17.11.2017 № 433 на суму 45000 грн., від 22.11.2017 № 445 на суму 150000 грн., від 29.11.2017 № 464 на суму 60000 грн.

Крім того, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій надано копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, підсумкові відомості ресурсів та розрахунки загальновиробничих витрат, податкових накладних від 14.06.2017 року № 4, від 16.06.2017 року № 3, від 29.06.2017 року № 3, від 22.06.2017 року № 26, від 21.07.2017 року № 6, від 12.07.2017 року № 4, від 19.07.2017 року № 4, від 30.11.2017 року № 108, від 14.12.2017 року № 45, від 14.12.2017 року № 44, від 17.11.2017 року № 13, від 29.11.2017 року № 30, від 28.12.2017 року № 75, від 22.11.2017 року № 19.

Суми податку на додану вартість згідно вищевказаних податкових накладних, зареєстрованих ТОВ «Центрбудпостач» в ЄРПН для ТОВ «Спецавтономбуд», включено до складу податкового кредиту за червень 2018 року - 60000 грн., за жовтень 2018 року - 93631,34 грн. за грудень 2018 р. - 112171,50 грн. та за лютий 2018 р. - 17500 грн., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Фіскальний орган зазначає, що обставини, викладені в Акті перевірки, свідчать про відсутність у даних підприємств матеріально-технічної і технологічної можливості для самостійного здійснення виду діяльності у зв`язку з відсутність основних засобів та необхідної кількості трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та його постачальників по ланцюгу постачання.

Однак, колегія суддів зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При дослідженні реальності господарських операцій судом підлягають встановленню обставини: фактичне вчинення операцій з придбання товарів, що пов`язані з рухом та зміною зобов`язань чи власного капіталу; належне оформлення платником податків відповідних первинних бухгалтерських документів; наявність у сторін правочинів матеріальних, трудових, технічних та технологічних ресурсів; фактична можливість виконання умов правочинів їх сторонами; оцінка наданих позивачем до перевірки та суду первинних документів, зокрема щодо належного їх оформлення (форма, зміст, зазначення необхідних реквізитів).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі 826/2747/13-а.

Крім того, відповідач не заперечує факту здійснення оплати за поставлені товари та надані послуги відповідно до Договорів з вказаними контрагентами.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (абзац 1 пункту 44.2 статті 44 ПК України).

Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за умови наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені нормами чинного законодавства.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону № 996-XIV встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи; дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України; дохід операторів, отриманий від діяльності з випуску та проведення лотерей, азартних ігор з використанням гральних автоматів, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу; дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

За правилами пункту 135.1. статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від господарських та виробничих можливостей контрагента. Відсутність за твердженням відповідача у контрагента власних або орендованих основних засобів не свідчить про безтоварність операцій.

Відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно- господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорам.

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018, 15.05.2018, 11.09.2018 у справах №№ 826/1398/14, 810/4391/16, 804/4787/16 відповідно.

Крім того, використані відповідачем інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Тому вони не можуть розглядатись, як належні докази у справі, крім того чинним законодавством не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

Крім того, при проведенні вказаного аналізу контролюючий орган обмежився лише даними Єдиного державного реєстру податкових накладних, що є невірним, оскільки відповідач виключив можливість контрагентів придбавати послуги та роботи в інших суб`єктів господарювання, які не є платниками податку на додану вартість та які обрали інші системи оподаткування, наприклад спрощену.

Щодо покликань відповідача на те, що згідно даних ЄРПН встановлено розбіжність в номенклатурі товарів (робіт, послуг) під час здійснення придбання та продажу, а саме обрив ланцюга постачання товарів, встановлено формування податкових зобов`язань по операціях з підміни товарів, що свідчить про порушення позивачем податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту, апеляційний суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Відтак, всі господарські операції, в реальності яких у контролюючого органу виникли сумнів, підтверджено належним чином оформленими первинними документами та не спростовано відповідачем.

Колегія суддів не приймає також до уваги доводи апелянта який обґрунтовує свої висновки покликаннями на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 15.04.2019 року у відношенні директора ТОВ «Центробудпостач» ОСОБА_1 з мотивів того, що наявність вироку суду, який не стосується даної справи, не є достатніми та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарських операцій. Такі докази не спростовують факту зміни майнового стану позивача, як добросовісного платника податків внаслідок здійснення господарських операцій із контрагентом-постачальником

До того ж, даний вирок підтверджує лише протиправні дії посадової особи контрагента позивача щодо зазначення в реєстраційних документах ТОВ «Центрбудпостач» місця фактичної та юридичної діяльності підприємства.

Однак вироком не спростовано того, що дане підприємство у перевірений посадовими особами відповідача період здійснювало фактичну господарську діяльність.

Невідповідність місця такої діяльності тому, що відображений в реєстраційних документах контрагента позивача, не впливає жодним чином на реальність здійснених ним господарських операцій.

Апеляційний суд зазначає, що сам факт наявності вироку, ухваленого у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Крім того, посилання на такі обставини відсутні в акті, складеному за наслідками проведеної перевірки позивача.

Щодо доводів апелянта про те, що згідно договорів на виконання будівельно-ремонтних робіт та актів виконаних робіт форми КБ-2в заробітна плата працівників позивача в окремих місяцях суттєво різниться з фондом зарплати за відповідні місяці, що спричинило заниження податку на доходи фізичних осіб за травень, червень, липень, серпень, вересень, та грудень місяці 2018 року, а тому різниця між нарахованою сумою заробітної плати на ТОВ «Спецавтономбуд» згідно відомостей нарахування заробітної плати по підприємству та відповідно заробітної плати по актах виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) становить 5927780,48 грн., внаслідок чого відповідачем визначено податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування та військового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Згідно із пунктом 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб (а також військовим збором) є загальний оподатковуваний дохід, що визначається як будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 171.1. ст. 171 ПК України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Тобто для правильного визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб і військовим збором позивачу як податковому агенту необхідно встановити суму нарахованого доходу на кожного окремого платника податку, адже податковий агент відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1ст. 14 ПК України здійснює відповідні перерахування до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № № 2464-VI для платників, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону (підприємства, які використовують працю фізичних осіб), єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відтак, для правильного визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб і військовим збором податковому агенту необхідно встановити суму нарахованого доходу на кожного окремого платника податку, адже податковий агент відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України здійснює відповідні перерахування до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Також встановлено, що під час перевірки податковим органом не було встановлено фактів використання праці найманих працівників без укладення трудових угод, також, в акті перевірки не наведено, яким саме працівникам та в якому розмірі виплачена заробітна плата.

Також, Розділом 1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, затверджених наказом Мінрегіонбуду від 05.07.2013 року № 293 «Правила визначення вартості будівництва», передбачено, що кошторис, який визначає вартість виконаних будівельних робіт за період, встановлений у договорі (щомісячно, за етап тощо), та складається за примірною формою № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та примірною формою № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати», а при фінансуванні за рахунок коштів міжнародних фінансових установ за міжнародними договорами.

Відтак, акт приймання виконаних будівельних робіт № КБ-2в визначає вартість виконаних будівельних робіт, та не може вважатися касовим чи розрахунковим документом, а тому не може підтверджувати факту виплати та розміру виплаченої заробітної плати.

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що акти форми № КБ-2в складались позивачем для контрагентів позивача і відображали не лише витрати позивача на виплату заробітної плати, але і витрати субпідрядних організацій на виплату заробітної плати їх працівникам, що цілком відповідає вимогам у сфері містобудівного законодавства та ніяк не співвідноситься із виникненням податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб (військового податку).

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення сум нарахованої та виплаченої заробітної плати працівникам підтверджується документами, які укладені відповідно до трудового законодавства: трудового договору, контрактів, в яких і зазначається розмір заробітної плати, а не документами, які складаються при визначенні ціни будівельних робіт відповідно до певних формул Міністерства праці, даних Держбуду, індексів, тарифів тощо.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 05 травня 2019 року № , та від 05 червня 2019 року № , є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України).

Згідно з підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (підпункт 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Відповідно до підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Оскільки об`єктом оподаткування військовим збором є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України), а судом під час розгляду справи встановлено протиправність висновків контролюючого органу щодо необхідності нарахування податку з доходів фізичних осіб, спірне податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання з військового збору на суму 143014,76 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, висновки акту планової виїзної документальної перевірки від 07.05.2019 року № 674/14.2/40520152 слугували також підставою для прийняття рішення 30 травня 2019 року № від про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 654612,11 грн. Оскільки, дані висновки не знайшли свого підтвердження, таке рішення про застосування штрафних санкцій також підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав підлягає скасуванню і вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2019 року № Ю-.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також Суд в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.003090 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції виключно з підстав та у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 21.02.2020