Справа № 500/1215/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1215/19 пров. № А/857/684/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про скасування податкових повідомлень-рішень ,

суддя у І інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення 10 год 50 хв,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту судового рішення 09 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС) від 20 листопада 2018 року:

№ 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, (далі ПДФО) на суму 339417,03 грн (а.с.25);

№ 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір (далі ВЗ) на суму 28284,75 грн (а.с. 26);

№ 2, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн з ПДФО.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 500/1215/19 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що залишок заборгованості позивачки з основного боргу у розмірі 44034,00 доларів США є відмінним від того, який було застосовано контролюючим органом під час визначення грошових зобов`язань оскаржуваними ППР 70438,81 доларів США. При цьому ГУ ДПС, як суб`єкт владних повноважень, не надало суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування правомірності оскаржуваних ОСОБА_1 рішень.

У апеляційній скарзі третя особа Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк) просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при винесенні оскаржуваного рішення необґрунтовано та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, дійшов висновку, що залишок заборгованості із основного боргу ОСОБА_1 становив 44034,00 доларів США.

Наполягає на тому, що станом на 26 жовтня 2017 року кредитна заборгованість ОСОБА_1 обліковувалась у сумі 109173,69 доларів США, а заборгованість у сумі 70438,81 доларів США (основний борг) та 3059,10 доларів США (заборгованість за процентами) Банком була анульована. Кошти у розмірі 35 720 доларів США, сплачені позивачкою 26 жовтня 2017 року відповідно до квитанції № 109, були спрямовані на погашення заборгованості за процентами у відповідності до пункту 1.4. кредитного договору.

Висновок експерта за результатами проведення експертного економічного дослідження від 26 листопада 2019 року № 1490/19-22 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у ньому не було враховано, що за період з 24 липня 2007 року по 26 жовтня 2017 року (за період користування кредитом) Банком було видано позивачці за відновлювальною кредитною лінією не 629230,00 доларів США, а 864230 доларів США. Окрім того, не відповідає як умовам кредитного договору так і виписці за кредитним договором те, що погашено основного боргу на суму 585196,65 доларів США, оскільки згідно з обліковими даними Банку та випискою за кредитним договором погашено основного боргу 793791,19 доларів США. Відповідно, різниця у сумі 70 438,81 доларів США це анульований Банком основний борг за кредитом. Сума нарахованих відсотків становила 137506,24 долари США, а погашених відсотків 134447,14 доларів США (відповідно різниця у сумі 3 059,10 доларів США це анульовані банком проценти), а не 118247,84 доларів США - сума нарахованих та сплачених відсотків як зазначає у висновку експерт. При цьому експерт проігнорував умови кредитного договору, яким передбачено інший порядок визначення розміру заборгованості.

Представник Банку у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник Васильків Б.І. у судовому засіданні апеляційного суду заперечила вимоги апелянта. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ГУ ДПС, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 24 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, згідно із пунктом 1.1 розділу 1 якого Банк зобов`язується надати позивачці, а та зобов`язувалася прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії у іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 150000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором. Сума кредиту за курсом НБУ на день укладення договору становила 757500,00 грн. (а.с. 10-16).

Наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі ГУ ДФС), правонаступником якого є ГУ ДПС, від 10 вересня 2018 року № 1753 було призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати ПДФО та ВЗ за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами вказаної перевірки було складено акт від 04 жовтня 2018 року №2245/19-00-13-02/ НОМЕР_1 , у якому зазначено, що така проводилася на підставі відомостей із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, даними по формі 1-ДФ, відповіді Банку від 27 липня 2018 року №14-2-02/84639/1, а також з урахуванням неподанням позивачкою податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік.

Під час перевірки контролюючим органом зроблено висновок про виявлення порушень вимог податкового законодавства ОСОБА_1 , а саме:

- неподання податкової декларації про майновий стан і доходи одержані у 2017 році у порушення вимог пункту 179.1 статті 179 ПК;

- неперерахування до бюджету ПДФО за отриманні доходи у 2017 році у сумі 339417,03 грн у порушення пункту 176.1 статті 176 ПК;

- неперерахування до бюджету у термін до 01 серпня 2018 року ВЗ за отриманні доходи у 2017 році у сумі 28284,75 грн у порушення вимог пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК (а.с. 18-24).

При цьому згідно із відповіддю Банку від 27 липня 2018 року № 14-2-02/84639/1 на запит ГУ ДФС у 2017 році цим банком було анулювало ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 1 885 650,18 грн (сума основного боргу (кредиту), відомості про анульовану суму Банк відобразив у «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» (1-ДФ) у звітності за IV квартал 2017 року з ознакою доходу « 126» додаткове благо (а.с. 70-71).

На підставі висновків вказаного акта перевірки 20 листопада 2018 року ГУ ДФС були прийняті оспорювані ППР № 2, №2, №2, із яким не погодилася ОСОБА_1 та звернулася до адміністративного суду із позовом у справі, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК.

Відповідно до приписів пункту 162.1 статті 162 ПК платниками ПДФО є:

фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

податковий агент.

Згідно із пунктом 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є:

загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Приписам пункту 164.1 статті 164 ПК встановлено базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено що додатковими благами є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», було внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, у своїх заявах по суті справи учасники справи не заперечують факт прощення Банком боргу ОСОБА_1 та належне повідомлення її про необхідність декларування та сплати зобов`язань з ПДФО та ВЗ.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору зводиться до перевірки правильності визначення контролюючим органом розміру таких зобов`язань на підставі інформації, отриманої від Банку.

Разом із тим, суть заперечень ОСОБА_1 , з якими погодився суд першої інстанції, стосується неналежного спрямування Банком коштів у сумі 35 720 доларів США, сплачених 26 жовтня 2017 року позивачкою відповідно до квитанції № 109 на часткове погашення заборгованість за кредитним договором № 0 від 24 липня 2008 року.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у пункті 1.5 кредитного договору № 0 від 24 липня 2007 року його сторони погодили таку черговість погашення заборгованості позивачльника:

1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);

2) строкові комісії;

3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного бору (якщо буде мати місце прострочення);

6) строкова сума основного боргу;

7) штрафні санкції за договором.

У випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів та/або комісій у порушення вищевказаної черговості з вини позичальника банк вправі самостійно перерозподілити кошти позичальника, що надійшли, відповідно до черговості, викладеної у цьому пункті договору, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що при оформленні анулювання боргу за кредитним договором № 0 від 24 липня 2008 року позивачка погоджувалася із розміром наявної у неї перед Банком заборгованості, сумою анульованого боргу та необхідністю самостійно задекларувати та сплатити ПДФО і ВЗ (а.с. 134-138).

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що підстав для визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДФС, що були прийняті на підставі інформації, офіційно отриманої від Банку, на час розгляду справи судом першої інстанції не було, оскільки вони відповідали вимогам наведених правових норм та фактичним даним, що не були спростовані у встановленому порядку.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, можливість визнання протиправними та скасування оспорюваних у рамках справи, що розглядається, ППР відповідача безпосередньо пов`язана із попереднім розв`язання спору між ОСОБА_1 та Банком щодо правомірності дій останнього при зарахування коштів позивачки, сплачених 26 жовтня 2017 року відповідно до квитанції № 109 на часткове погашення заборгованість за кредитним договором № 0 від 24 липня 2008 року, що виходить за межі даного публічно-правового спору.

Водночас апеляційний суд погоджується із доводами Банку про те, що з урахуванням приписів статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта за результатами проведення експертного економічного дослідження від 26 листопада 2019 року №1490/19-22 не має заздалегідь встановленої сили і має оцінюватися судом разом із іншими доказами, зокрема, банківською випискою за кредитним договором № 0 від 24 липня 2008 року за період з 24 липня 2007 року по 26 жовтня 2017 року, за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи. Відтак апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 500/1215/19 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 20 лютого 2020 року.