Справа № 420/259/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/259/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом (а.с1-3) ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не сплати йому грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки (56 діб) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки (56 діб) у розмірі 17 990,00 грн.

Позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 2001 року. Рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 13.10.2015 року № 20/98 йому надано статус учасника бойових дій та 17.11.2015 року видане посвідчення. Наказом Начальника 2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2018 року № 176-ос був виключений із списків особового складу та був знятий з усіх видів забезпечення.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про відпустки» одним із видів відпусток являються інші додаткові відпустки, передбачені законодавством, а ст. 16-2 передбачає додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік учасникам бойових дій як окремій категорії громадян. Пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачена додаткова пільгова відпустка для учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період з 2015 року по 2018 рік не використовував вказану відпустку, проте відповідач у порушення п. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при звільненні компенсацію за невикористану додаткову відпустку не виплатив.

На думку позивача, відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2018 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому вважає бездіяльність органу владних повноважень порушує його права, які підлягають захисту у суді.

Також позивач просить врахувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2019 року по зразковій справі № 620/4218/18, за адміністративним провадженням № Пз/9901/4/19.

Ухвалою суду від 14.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 15-17).

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважав позов безпідставним та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав, що відповідно до вимог п. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Відповідно до частин 17-19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, а виплата грошової компенсації не передбачена.

Представник відповідача зазначив, що відповідно до Законів України про державні бюджети України на 2015, 2016, 2017, 2018 рік, головним розпорядником коштів є МВС України, розпорядником коштів 2 рівня - Адміністрація Державної прикордонної служби України, розпорядником коштів 3 рівня - Подільський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ). Кошти Подільському прикордонному загону Південного регіонального управління (в/ч НОМЕР_1 ) для виплати грошової компенсації військовослужбовцям за відпустки, як учасникам бойових дій за період з 2015 по 2018 рік не надходили, чим і пояснюється невиплата коштів.
Крім того, позивач був виключений із списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення наказом Начальника 2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2018 року № 176-ос, та на день виключення зі списків частини не виявив бажання та не звертався за виплатою компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій терміном 14 календарних днів в рік за період з 2015 по 2018 рік.

Представник відповідача вважає позовні вимоги не обґрунтованими в частині визначення чіткої суми компенсації за невикористану додаткову відпустку, адже відповідне визначення є виключною компетенцією Подільського прикордонного загону.

На думку представника відповідача за доцільне відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач подав до суду заяву на відзив, яка є фактично відповіддю на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами представника відповідача та зазначає, що законодавство не пов`язує нарахування компенсації за невикористану відпустку із поданням чи не поданням рапорту особи. Позивач вважає, що твердження відповідача про відсутність підстав для задоволення позову протирічить висновкам Верховного Суду по зразковій справі за аналогічними спірними правовідносинами.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , 1979 року народження, є громадянином України (паспорт НОМЕР_2 , а.с.4).

Позивач з 2001 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 13.10.2015 року № 20/98 позивачу надано статус учасника бойових дій (а.с. 9). Посвідчення учасника бойових дій видане 17.11.2015 року (а.с. 10).

Наказом Начальника 2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2018 року № 176-ос позивач, звільнений в запас ЗСУ згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» за ст.26ч.5 п.2 пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту),був виключений із списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення (а.с. 11).

Вказаним наказом не вирішено питання виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за період 2015-2018 роки передбачену ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яку він не використав.

Позивач вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду з позовом.

Спірні правовідносини, регламентовані Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлені види щорічних відпусток, а саме: основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п. 12).

Статтею 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються, відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Стаття 16-2 Закону України «Про відпустки» знаходиться у розділі ІІІ вказаного Закону, який має назву «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі у змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності», проте, зміст статті свідчить про те, що вказана відпустка надається тривалістю 14 календарних днів на рік, тобто щорічно тривалістю 14 днів.

Крім того, статтею 10 Закону України «Про відпустки» розділу ІІ «Щорічні відпустки» регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з п. 8 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки», щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказана норма співвідноситься з п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, позивачу, який не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідач повинен був нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, суд вважає, що вказана справа є типовою.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року по справі № 620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є: - позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; - підстави спору: а) фактичні відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17-18 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17-18 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 року по справі № 620/4218/18 зазначив, що, відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2018 рік.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16.05.2019 року по зразковій справі № 620/4218/18.

У постанові ВП Верховного Суду від 21.08.2019 року також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином, згідно правового висновку Верховного Суду, дія особливого періоду не є підставою для не нарахування та невиплати військовослужбовцю при його звільненні компенсації за невикористану додаткову відпустку, у зв`язку з чим суд не приймає відповідні доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов.

Також, суд вважає неспроможним посилання представника відповідача на те, що військовій частині не надходили кошти для виплати грошової компенсації військовослужбовцям за відпустки, як учасникам бойових дій, як на підставу для відмови у задоволенні позову. Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, в Рішенні від 09.07.07року №6-рп/2007 зазначено, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

ЄСПЛ у справах «Бакалов проти України», «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України», зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, ЄСПЛ у рішеннях по справам «Кечко проти України», «Сук проти України» зауважив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Також ж, суд вважає неспроможним посилання представника відповідача на відсутність звернення позивача із вимогою надати відпустку, або надати компенсацію за невикористану відпустку, оскільки при звільненні особи зі служби питання повного розрахунку з особою покладається на суб`єкта призначення.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2018 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2018 року.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.