Справа № 179/1766/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року Справа № 179/1766/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
15.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Головного управління міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Магдалинівського районного сектору Головного управління міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити шляхом вклеювання фотокартки і видати їй паспорт громадянина України належний їй за зразком 1994 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що остання після досягнення 45-річного віку звернулась з письмовою заявою до територіального відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо вклеювання фотокартки після досягнення особою 45-річного віку в паспорт зразка 1994 року. Крім цього, даній заяві позивачем зазначено, що остання відмовляється від отримання паспорта у вигляді ID-1 картки через релігійні переконання. Проте, 03.09.2019 року відповідачем була надана відповідь №1247/2415, в якій роз`яснено, що з метою документування ОСОБА_1 , останній необхідно надати судове рішення, яке набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 року адміністративну справу № 179/1766/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Магдалинівського районного сектору Головного управління міграційної служби України в Дніпропетровській області про спонукання виконання певних дій передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.
11.12.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вищенаведена адміністративна справа, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції на супровідному листі від 26.11.2019 року №179/1766/19/4239/2019.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року прийнято до свого розгляду дану адміністративну справу та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; запропоновано відповідачі протягом п`ятнадцятиденного строку, з дати отримання копії даної ухвали, подати відзив на позовну заяву.
На виконання вимог вищенаведеної ухвали, 09.01.2020 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Свою позицію суб`єкт владних повноважень обґрунтовує тим, що позивач 03.09.2019 року звернулась до Магдалинівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою в порядку передбаченому Закону України «Про звернення громадян», не надавши при цьому відповідного пакету документів, що передбачено нормами чинного законодавства. В зазначеній заяві позивач посилалась лише на те, що остання не бажає отримувати паспорт у вигляді ID-1 картки через релігійні переконання. Таким чином, подана в довільній формі заява не може вважатись заявою про вклеювання фотографії, оскільки, для оформлення такого документу необхідно подати заяву встановленого зразка та інші документи передбачені нормами чинного законодавства. Крім цього, відповідач наголошує, що позивачем пропущений місячний термін для звернення з заявою про вклеювання фотокартки після досягнення особою 45-річного віку. З огляду на викладене, відповідач вважає, що права, свободи або законні інтереси позивача не є порушеними, а отже її вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 45-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .
03.09.2019 року позивач звернулась до Магдалинівського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області з письмовою заявою, в якій просила здійснити вклеювання фотокартки до її паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Магдалинівським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 07.12.2008 року, у зв`язку з досягненням останньої 45-річного віку.
Крім цього, позивач зазначила, що відмовляється від отримання паспорта у вигляді ID-1 картки через релігійні переконання посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 19.09.2019 року у зразковій справі №806/3265/17.
В додатках позивачем було вказано, що остання до заяви надає свій паспорт та 2 фотокартки.
03.09.2019 року Магдалинівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області надано відповідь №1247/2415, в якій позивачу роз`яснено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2015 року № 302.
Також, відповідачем зазначено, що з метою документування ОСОБА_1 необхідно надати рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Крім цього, судове рішення у справі №806/3265/17, на яке посилається позивач, не може бути підставою для видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України зразка, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, оскільки індивідуальний акт стосується прав та інтересів визначеної в рішенні особи.
Не погодившись з наданою відповіддю позивач вернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтєю 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Частиною 2 ст. 32 Конституції України встановлено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII затверджено, зокрема, Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення №2503-XII).
Відповідно до п. 1 Положення №2503-XII паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Пунктом 3 Положення №2503-XII визначено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Згідно з п. 5 Положення №2503-XII паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.
Відповідно до п. 8 Положення №2503-XII термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків (п. 9 Положення №2503-XII).
Пунктом 10 Положення №2503-XII встановлено, що термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 11 Положення №2503-XII бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захист.
Пунктом 12 Положення №2503-XII встановлено, видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін.
Відповідно до п. 15 Положення №2503-XII для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру (35х45 мм).
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI).
Відповідно до п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на, крім іншого, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких відноситься паспорт громадянина України.
Статтею 14 Закону №5492-VI визначено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Пунктом 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок №302, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що обмін паспорта здійснюється у разі:
1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);
2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням);
3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;
4) закінчення строку дії паспорта;
5) непридатності паспорта для подальшого використання;
6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;
7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, уповноважений орган здійснює обмін паспорта.
Пунктом 21 Порядку №302 визначено, що у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими паспорт підлягає обміну (крім закінчення строку дії паспорта), документи для його обміну подаються протягом одного місяця з дати настання таких обставин (подій).
Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 запроваджено із застосування засобів ЄДДР з 01.11.2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у разі якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, здійснюється обмін паспорта.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 досягнула 45-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2, отже саме з цієї дати в останньої виникло право на звернення в місячний строк до відповідного територіального відділу Державної міграційної служби з заявою про вклеювання фотокартки до паспорту зразка 1994 року.
Проте, з такою заявою позивач звернулась до відповідача лише 03.09.2019 року, тобто, передбачений законодавством місячний строк позивачем було пропущено. Можливості продовження чи поновлення такого строку чинним законодавством не передбачено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для вклеювання до паспорта позивача фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45-річного віку.
Щодо посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій адміністративній справі № 806/3265/17, суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду були визначені наступні ознаки типової справи, за наявності яких адміністративна справа відноситься до вказаної зразкової справи, а саме:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Разом з тим, у вказаній адміністративній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача вклеїти до паспорта останнього фотокартку у зв`язку досягнення 45-річного віку.
Таким чином, враховуючи висновки суду, що позивачу не було відмовлено у видачі паспорта громадянина Україна у формі книжечки, а було відмовлено у вклеюванні до паспорта у формі книжечки фотокартки, суд приходить до висновку, що вказана адміністративна справа не має ознак зразкової справи № 806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 в даному випадку застосуванню не підлягають.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до відповідного територіального відділення Державної міграційної служби України з заявою про видачу паспорту громадянина України у формі книжечки в обмін на паспорт у формі пластикової ID-1 картки.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 2, 77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський