Справа № 826/1370/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 лютого 2020 року № 826/1370/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20.06.2014 № 2656-15, яким визначено суму грошового зобов`зання за земельним податком з фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 6045,40 гривень,

- податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.07.2015 № 8235772, яким визначено суму грошового зобов`зання за земельним податком з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 8263,98 гривень,

- податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 06.06.2016 № 17576-1305, яким визначено суму грошового зобов`зання за земельним податком з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 12847,69 гривень,

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.04.2017 № 1, яким визначено суму грошового зобов`зання за земельним податком з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 13618,55 гривень.

Ухвалою від 03.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (суддя Аблов Є.В.).

У подальшому, справу передано на розгляд судді Огурцову О.П., ухвалою від 06.06.2019 справу прийнято до провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звільнена від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, оскільки перебуває на спрощеній системі оподаткування, а земельна ділянка використовується нею для провадження господарської діяльності.

Відповідач проти позовних вимог заперечив та надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що у господарській діяльності використовуються лише об`єкти нерухомого майна, які перебувають на земельній ділянці, тоді як сама земельна ділянка безпосередньо не використовується у господарській діяльності позивача.

Під час розгляду справи позивачем було подано клопотання про залучення співвідповідача по справі - Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у м. Києві, оскільки оскаржувані рішення прийняті цим органом.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року № 296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" районні податкові інспекції у м. Києві, в тому числі Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, реорганізовано шляхом їх приєднання до Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві припинена.

Отже, враховуючи, що Головне управління ДФС у м. Києві є правонаступником Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, позовні вимоги щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 20.06.2014 № 2656-15, від 04.07.2015 №8235772, 06.06.2016 № 17576-1305 пред`явлені до належного відповідача.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 на праві приватної власності, належать нежилі приміщення №162 площею 156,10 кв. м та приміщення № 163 площею 159,40 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвами про право власності від 03.06.2005 серії ЯЯЯ № 234875 та від 03.06.2005 серії ЯЯЯ № 234974.

Також, ОСОБА_1 з 02.03.2005 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 900291, а з 01.04.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування (3 група), що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку від 12.01.2012 серії А № НОМЕР_1 .

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головним управління ДФС у м. Києві були прийняті податкові повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано за 2014-2017 роки земельний податок з фізичних осіб за об`єктами, що належать позивачу та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Р. Окіпної, 4.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи, що не має обов`язку сплачувати земельний податок у зв`язку з перебуванням на спрощеній системі оподаткування та використанні спірних об`єктів у власній господарській діяльності, звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду не були порушені з огляду на наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно із статтею 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Частиною першою та другою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У пункті 269.2 статті 269 Податкового кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

В силу вимог пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Таким чином, спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Отже, підстави для звільнення позивача від слати земельного податку, передбачені в підпункті 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, в даному випадку відсутні, тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення є обґрунтованим, а підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 по справі № 826/8675/17.

Таким чином, враховуючи, що до основного виду підприємницької діяльності позивача належить здавання в оренду власного нерухомого майна та наявності у матеріалах справи договорів оренди, відповідно до яких в оренду передається лише частина нежитлового приміщення, суд відхиляє доводи позивача відносно використання у власній господарській діяльності земельної ділянки, оскільки об`єктом такої діяльності позивача є об`єкти нерухомості, а не земельна ділянка, на яких вони розташовані.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов