Справа № 120/3488/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 лютого 2020 р. Справа № 120/3488/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014, код ЄДРПОУ - 08571570) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014, код ЄДРПОУ - 08571570) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 01.11.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали, позивачем 18.11.2019 подано до суду матеріали на усунення недоліків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач у 2014 році був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу №109 о/с від 11.08.2014.

08.09.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця в Університеті, згідно із яким особа, що отримує освітні послуги зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими п. 3 цього договору.

Наказом позивача №165 о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 було звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 63 "к" (у зв`язку переходом у встановленому порядку на роботу), відповідно до п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівці для підрозділів міліції громадської безпеки.

В подальшому, після прийняття наказу МВС України №1392 від 07.11.2015 "Про затвердження штатів установ і закладів МВС України", наказом позивача №171 о/с від 12.11.2017 відповідача призначено на посади курсантів денної форми навчання Одеського державного університету внутрішніх справ по переведенню у зв`язку із службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення з 07.11.2017.

Наказом від 12.05.2017 №105 о/с відповідач був відряджений для подальшого проходження служби до ГУ НП у Вінницькій області. 15.05.2017 останнього призначено на посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції Шаргородського ВП Жмеринського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області.

Втім, 19.09.2018 наказом по особовому складу №152 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби. Таким чином, у зв`язку із звільненням відповідача з органів поліції на підставі невиконання вимог договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.6, п. 2.3, а також порушення п. 3 договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове звільнення у зв`язку з небажанням особи продовжувати службу в органах поліції та враховуючи те, що відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.12.2019 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновлено Одеському державному університету внутрішніх справ строк звернення до суду. Відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Разом з тим, судом роз`яснено, що відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України, останній має право подати відзив на позовну заяву. У разі ненадання відповідачем відзиву без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі вручена відповідачу 31.12.2019. Проте, у зазначений в ухвалі строк, відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відтак, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

08 вересня 2014 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (Виконавець) Управління МВС України у Вінницькій області (Замовник) та ОСОБА_1 (Особа) укладено договір про підготовку фахівця за державним замовленням на денній формі навчання освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр" за напрямом підготовки "Правоохоронна діяльність".

Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язувався, окрім іншого, забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створити умови для навчання особи та розробити програми для успішного проходження нею практики і стажування в підрозділах замовника, забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України тощо. Замовник зобов`язувався, зокрема, забезпечити проходження особою практики та стажуванням за програмами, розробленими виконавцем і погодженими з замовником, призначити випускника, який прибув за направленням на посаду, про призначення на яку є письмова згода випускника тощо. В свою чергу, ОСОБА_1 , серед інших, взяв зобов`язання виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання, оволодівати теоретичними знаннями і практичними навичками, виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, після закінчення навчання прибути до місця призначення у визначений у направленні на роботу, приступити до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений замовником і відпрацювати не менше трьох років, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Водночас, пунктом 3 договору визначено підстави для відшкодування фактичних витрат на підготовку, серед яких: дострокове розірвання договору на підготовку у навчальному закладі МВС України у зв`язку із небажанням особи проходити навчання або порушення нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до наказу від 11.08.2014 за №109 о/с позивач був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.

Після закінчення навчального закладу наказом начальника ГУНП України у Вінницькій області від 15.05.2017 за №89 о/с призначено на посаду лейтенанта поліції ОСОБА_1 дільничим офіцером поліції сектору превенції Шаргородського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

04.09.2018 відповідач подав рапорт про звільнення зі служби у Національній поліції України за власним бажанням.

Наказом начальника ГУНП України у Вінницькій області від 18.09.2018 за №152 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Довідкою-розрахунком фактичних витрат, пов`язаних із утриманням ОСОБА_1 в Одеському державному університеті внутрішніх справ підтверджується те, що загальна сума коштів, що була витрачена на навчання відповідача за період з 11 серпня 2014 року по 12 травня 2017 року складає 40238,64 гривні.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою відповідачем відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Особливості відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, врегульовувались Законом України "Про міліцію" та Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а тому підлягають аналізу.

Водночас, слід врахувати, що Закон "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", а Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, втратив чинність 20 квітня 2017 року в зв`язку із затвердженням Кабінетом Міністрів України 12 квітня 2017 року нового Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських за №261.

Особливості підготовки фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України визначалися статтею 18 Закону України "Про міліцію".

Так, частинами 5, 7 згаданої статті вказаного Закону передбачалося, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Подібні приписи містяться і у статті 74 Закону "Про Національну поліцію".

Пунктом 1 Порядку відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, передбачалося, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Пунктом 3 Порядку було визначено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з МОН.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі (пункт 4 Порядку).

Пунктом 6 Порядку передбачалося, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що з метою підготовки фахівців у вищих навчальних закладах, що перебували у віданні Міністерства внутрішніх справ України, між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається, укладався договір про навчання. Такі особи перебували на повному державному утриманні. Разом із тим, передбачалися випадки, за яких особа, яка проходила навчання, повинна була відшкодувати Міністерству внутрішніх справ витрати, що були понесені ним на утримання таких осіб. Одним із таких випадків було й звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Судом встановлено, що позивач проходив навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ на підставі договору про підготовку фахівця від 08 вересня 2014 року, що був укладений між Одеським державним університетом (Виконавець), Управлінням МВС України у Вінницькій області (Замовник) та ОСОБА_1 . Вказаним договором визначалися обов`язки сторін. Серед таких наступні: ОСОБА_1 зобов`язувався, окрім іншого, приступити до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Разом із тим, пунктом 3 договору однією із підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку була передбачена відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

На переконання суду, вказана у пункті 3 договору підстава для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, узгоджується із положеннями щодо відшкодування таких витрат, які містилися у Законі України "Про міліцію" та в Порядку відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ.

З позовної заяви слідує, що саме вказана підстава і слугувала передумовою звернення позивача до суду із позовом щодо відшкодування понесених на утримання витрат.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 не дотримався умов укладеного із ним договору в частині виконання обов`язку щодо відпрацювання не менше трьох років після навчання, що підтверджується наказом начальника ГУНП у Вінницькій області №152 о/с від 18 вересня 2018 року про його звільнення. Звільнено відповідача з посади дільничого офіцера поліції сектору превенції Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУ НП У Вінницькій області у із поданням ним рапорту про звільнення за власним бажанням від 04.09.2018.

При цьому, навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ ОСОБА_1 закінчив 12 травня 2017 року.

Більше того, Законом України "Про міліцію", Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, чинних на момент спірних правовідносин, а також договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08 вересня 2014 року визначено чіткі підстави для відшкодування особою відповідних витрат, серед яких і відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач відмовився від подальшого проходження служби протягом трьох років після закінчення навчання, що підтверджується поданим ним рапортом про звільнення, тому позовні вимоги щодо відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання, є обгрунтованими.

Визначаючись з приводу розміру відшкодування відповідних витрат, суд зважає на те, що розрахунком від 30.06.2017 за №324 фактичних витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період з 11.08.2014 по 12.05.2017 підтверджуються такі витрати в розмірі 40238,64 гривні.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання бездіяльності відповідача з відшкодування витрат протиправною задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписи частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондують положенням частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, їх зміст дає підстави стверджувати, що звернення до адміністративного суду пов`язане, передусім, із необхідністю захисту прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Разом із тим, частиною 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом (частина 5 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 18 Закону "Про міліцію" передбачалося право в судовому порядку відшкодовувати витрати, пов`язані із навчанням; статтею 74 Закону "Про Національну поліцію" таке право передбачено і сьогодні.

Відтак, позивачу надано право звертатися до суду із позовом щодо відшкодування (стягнення) витрат, пов`язаних із навчанням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. При цьому, не надано права звертатися до суду із вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності особи, що унеможливлює задоволення такої позовної вимоги.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача та докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення частин 2, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якими визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, з огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову суб`єкта владних повноважень, тому з урахуванням приписів частин 2 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, відсутні.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Одеського державного університету внутрішніх справ - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ, в загальному розмірі 40238 (сорок тисяч двісті тридцять вісім гривень) 64 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: Одеський державний університет внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014, код ЄДРПОУ - 08571570); ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна