Справа № 826/15110/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 826/15110/17

адміністративне провадження № К/9901/31471/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/15110/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві правонаступника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві правонаступника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Маруліна Л. О.) від 26 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (Федотов І. В., Єгорова Н. М., Сорочко Є. О.) від 08 жовтня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві правонаступника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 16 серпня 2017 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, прийняте у зв`язку з не підтвердженням факту народження ОСОБА_2 07 лютого 1927 року в м. Біла Церква Київської області.

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог чинного законодавства та прийняти рішення про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що відповідач протиправно зупинив розгляд заяви ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, у зв`язку з нібито не підтвердженим фактом народження діда позивача 07 лютого 1927 року в м. Біла Церква Київської області.

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 16 серпня 2017 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, прийняте у зв`язку з не підтвердженням факту народження ОСОБА_2 07 лютого 1927 року в м.Біла Церква Київської області.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог чинного законодавства та прийняти рішення про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві.

4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві.

Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог чинного законодавства та прийняти рішення про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України, та прийнято нове рішення у цій частині.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог чинного законодавства та за результатами розгляду такої заяви прийняти відповідне рішення згідно вимог чинного законодавства України з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

В іншій частині - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року залишено без змін.

5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 13 листопада 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві правонаступник Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

6. Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено строк для подання відзиву.

7. Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року закінчено підготовку цієї справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

8. Станом на 20 лютого 2020 року відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 грудня 2016 року ОСОБА_1 подано до Дарницького районного відділу ГУ ДМС у м. Києві заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, у зв`язку з народженням його діда - ОСОБА_2 на території України до 24 серпня 1991 року.

10. Відповідно до матеріалів справи № 8.1-5/2017 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , останнім 29 грудня 2016 року подано до відповідача заяву № 5/2017 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, в якій вказано, що його дід - ОСОБА_2 народився на території України.

11. До вказаної заяви надано зобов`язання припинити іноземне громадянство, копію паспорта, свідоцтво про народження, в якому вказано, що його батько по національності «Русский», а мати « Єврейка ». Надано свідоцтво про народження матері - ОСОБА_4 , довідку про вступ до шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (мати та батько позивача), довідку про укладення шлюбу № 332, експертний висновок № 056/1220-m, в якому вказується, що не зважаючи на розбіжності у зазначенні імені та по батькові матері позивача в усіх наданих документах, зазначено про одну і ту ж людину.

12. Також, в особовій справі № 8.1-5/2017 міститься Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя в якому вказано, що ОСОБА_2 народився в м. Біла Церква, Київської області та відповідно до Свідоцтва про народження № 350, дід позивача - ОСОБА_2 народився в губернії Біла Церква у 1927 році.

13. У зв`язку зі зверненням ОСОБА_5 , Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві здійснено запит до Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві щодо підтвердження факту народження ОСОБА_2 у місті Біла Церква, а також факту видачі свідоцтва про народження № 350, виданого Білоцерківським округом 11 лютого 1927 року.

14. Листом від 10 березня 2017 року № 315/16.6-09 Дніпровський районний у м. Києві відділ Державної реєстрації актів цивільного стану на запит Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомило, що інформація щодо наявності реєстрації народження в м. Біла Церква та факту видачі свідоцтва № 350, виданого Білоцерківським округом 11 лютого 1927 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відсутня.

15. Головним управлінням ДМС України у м. Києві листом від 07 квітня 2017 року № 1-16/34-2-17 здійснено аналогічний запит до Державного архіву Київської області, у свою чергу Державний архів Київської області листом від 15 травня 2017 року № 01-43/693 проінформував, що книга реєстрації актових записів про народження по місту Біла Церква Білоцерківської округи за 1927 рік на зберігання до архіву не передавалась.

16. Також, ДМС України листом № 6.4/1850-17 від 09 лютого 2017 року повідомила ГУ ДМС України у місті Києві про необхідність долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії свідоцтва про народження діда позивача.

17. У листах від 11 квітня 2017 року, 30 травня 2017 року, 20 червня 2017 року та 25 липня 2017 року, адресованих відповідачем для ОСОБА_1 вказано про необхідність його явки на особистий прийом до відділу громадянства ГУ ДМС України у м. Києві, оскільки встановлено, що інформація щодо наявності реєстрації народження та факту видачі свідоцтва про народження діда не підтверджується.

18. Рішенням про припинення провадження за заявою ОСОБА_6 від 16 серпня 2017 відповідач припинив розгляд справи та списав документи до архіву.

19. Листом від 16 серпня 2017 року № 1-16/5-2017 повідомлено позивача, що провадження за його заявою припинено у зв`язку з не усуненням у визначений законодавством термін (протягом двох місяців) недоліків по справі.

20. Позивач, вважаючи рішення міграційного органу незаконними, а свої права порушеними, звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що під час прийняття спірного рішення від 16 серпня 2018 року, міграційний орган діяв без урахування всіх обставин, що мають значення для справи.

22. Суди зазначили, що при прийнятті рішення про припинення провадження за заявою про оформлення громадянства України відповідач мав повернути документи заявникові для усунення недоліків, для підтвердження інформації щодо факту народження діда позивача, чого ним зроблено не було, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

23. Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у відповідній частині дійшов висновку, що у цьому випадку прийняття рішення про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України належить виключно до дискреційних повноважень відповідача, тому суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача прийняти таке рішення, відтак слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог чинного законодавства та за результатами розгляду такої заяви прийняти відповідне рішення згідно вимог чинного законодавства України з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

24. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджуються з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

25. Зокрема скаржник зазначив, що повторний розгляд заяви позивач є неможливим, оскільки відповідно до п. 94 Порядку строк розгляд заяви становить три місяці, проте позивачу надане законне право для повторного звернення з відповідною заявою.

26. Також скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій не наведено суті порушення процедури розгляду заяви позивача, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

27. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями про задоволення позовних вимог.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела правового регулювання

28. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб закріплено у Законі України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

30. Відповідно до ст. 1 Закону № 2235-III у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

особа - фізична особа;

громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України;

іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

31. Згідно ст. 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;

32. Відповідно ст. 8 Закону № 2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

33. Відповідно до ст. 24 Закону № 2235-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо, зокрема, прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону.

34. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, згідно п. 1 - 3 якого для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

35. Пунктом 28 Порядку № 215 визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

36. Відповідно до п. 44 Порядку № 215 У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

37. Згідно з п. 89 Розділу IV Порядку № 215 управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

38. Відповідно до п. 90 Розділу IV Порядку № 215 головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого документи були подані заявником. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України або про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів надсилається до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого документи були подані заявником.

Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

39. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

40. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

42. Аналізуючи зазначені вище норми суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за результатом розгляду заяви про оформлення громадянства України та поданих документів, Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України та приймає відповідне рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України або відмовляє в задоволенні заяви особи із повідомленням причин такої відмови.

43. Натомість підставою для припинення провадження за заявою особи, яка має намір отримати громадянство України є неусунення недоліків щодо оформлення поданих нею документів. Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем не поверталися позивачу документи для дооформлення.

44. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав до скасування спірного рішення, оскільки при прийнятті рішення про припинення провадження за заявою про оформлення громадянства України відповідач мав повернути документи заявникові для усунення недоліків, чого ним зроблено не було.

45. Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно Порядку № 215 рішення про припинення провадження за заявою приймається начальником управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

46. Рішення міграційного органу, що є предметом спору у цій справі прийняте головним спеціалістом ГУ ДМС України в м. Києві, погоджене начальником відділом громадянства ГУ ДМС України в м. Києві та затверджене заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві, що, на думку колегії, є порушенням вимог зазначеного вище Порядку № 215.

47. Також, із змісту спірного рішення слідує, що його виконавець не приймає рішення, у розумінні вимог Порядку № 215, а лише просить припинити розгляд справи та списати в архів, що, на переконання колегії суддів, свідчить про значні недоліки у розумінні міграційного органу до вимог індивідуального акту (рішення), відтак має ознаки такого, що прийнятий з порушенням вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини.

48. За таких обставин, перевіряючи відповідність дій відповідача вимогам чинного законодавства при вирішенні питання щодо набуття позивачем громадянства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем без дотриманням вимог вказаного закону та Порядку неправомірно прийнято рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 , без належного роз`яснення про необхідність усунення недоліків у поданих документах та, як наслідок, створено перешкоди у реалізації права на набуття громадянства України.

49. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

51. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

52. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи (аналогічні доводам у відзиві на позов та апеляційної скарги) були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

53. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій у справі про часткове задоволення позовних вимог.

54. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

55. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

56. Отже, касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві правонаступника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

57. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві правонаступника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 826/15110/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов