Справа № 360/4046/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року справа № 360/4046/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання - Сізонов Є.С., за участю представника позивача Деріглазової М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року (повний текст складено 13 листопада 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/4046/19 (суддя в 1 інстанції - Смішлива Т.В.) за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування першого пункту вимоги щодо усунення порушень законодавства від 28.08.2019 № 20-12-04-25-13/3479-2019,-

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - позивач) до Північно-східного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач), в якому просили: визнати протиправною та скасувати вимогу щодо усунення порушень законодавства від 28 серпня 2019 року № 20-12-04-25-13/3479-2019 в частині пункту першого.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що уповноваженими особами управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Луганській області (далі - управління Держаудитслужби) у період з 26 квітня по 25 липня 2019 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 за результатами, якої складено Акт від 25 липня 2019 року № 04-21/3 (далі - акт ревізії).

В акті ревізії зазначалось, що за результатами перевірки позивача уповноваженими особами управління Держаудитслужби встановлено порушення пункту 6.2 Положення про умови оплати та стимулювання праці затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 року № 14, пункту 2 розділу 1 Порядку складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, затвердженого наказом МФУ від 24 січня 2012 року № 44, статті 2 Закону України «Про відпустки», пункту 13 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

Не погоджуючись з висновками управління Держаудитслужби щодо виявлених порушень, позивачем 06 серпня 2019 року акт ревізії підписано із запереченнями.

29 серпня 2019 року на адресу позивача від Держаудитслужби надійшла вимога щодо усунення порушень законодавства від 28 серпня 2019 року № 20- 12-04-25-13/3479-2019.

З посиланням на норми Положення про умови оплати та стимулювання праці, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 року № 14, та Порядку складання та виконання бюджету Фонду, затвердженого постановою пpaвління Фонду від 08 лютого 2017 року № 16, позивач не погоджується з вимогою управління Держаудитслужби в частині пункту першого, вважає її в цій частині протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 360/4046/19 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Листом від 05 квітня 2019 року № 20-12-04-14-14/1880-2019 «Про проведення ревізії» відповідач повідомив директора управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про заплановану ревізію фінансово-господарської діяльності управління з орієнтовним початком 19 квітня 2019 року (арк.справи 76).

У програмі ревізії фінансово-господарської діяльності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року, визначено питання ревізії, зокрема, пунктом 6 передбачено перевірку штатної дисципліни, видатків на оплату праці працівників та нарахування на заробітну плату (арк.справи 77-78).

Направлення № 117 від 26 квітня 2019 року про проведення ревізії фінансово-господарської діяльності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області вручено позивачу 26 квітня 2019 року (арк.справи 79).

Відповідно до пункту 2.1.2.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північно-східного офісу Держаудитслужби на II квартал 2019 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 26.04.2019 № 117, виданого начальником Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Луганській області, головним державним аудитором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Плешаковим К.А. проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - Управління) за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року, за результатами якої складено акт від 25 липня 2019 року № 04-21/3 (арк.справи 109-153).

В акті ревізії зазначено про виявлення випадку надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без відповідного рішення органу вищого рівня, яким для Управління є виконавча дирекція Фонду, що є порушенням пункту 6.2 Положення про умови оплати та стимулювання праці від 08 лютого 2017 року № 14, згідно з яким, рішення про надання матеріальної допомоги начальникам управлінь та їх заступникам на підставі заяви працівника та клопотання керівника відповідного структурного підрозділу приймає директор виконавчої дирекції Фонду.

Так, заступником начальника Управління ОСОБА_1. на ім`я начальника Управління Машко Н.М. подано заяву від 06 листопада 2017 року щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (арк.справи 61).

На підставі вказаної заяви начальником Управління Машко 1І.М. видано наказ (прийнято рішення) від 07 листопада 2017 року № 21-к/ф «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 » (арк.справи 62).

З посиланням на пункт 6.2 Положення про умови оплати та стимулювання праці від 08 лютого 2017 року № 14, аудитором зроблено висновок про протиправність зазначеного наказу, оскільки у перевіряємий період повноваження щодо надання матеріальної допомоги заступнику начальника Управління було надано виключно директору виконавчої дирекції Фонду.

Таким чином, прийняте начальником Управління Машко Н.М. рішення про надання матеріальної допомоги заступнику начальника Управління ОСОБА_1 суперечить чинному законодавству та призвело до зайвого нарахування та перерахування матеріальної допомоги на суму 17019,03 грн та єдиного соціального внеску на - 3744,87 гривень.

Внаслідок допущених порушень, у формі № 2-3 «Звіт про використання кошторису адміністративно-господарських видатків» за 2017 рік завищено касові та фактичні видатки за КЕКВ 2110 «Оплата праці» на суму 17019,03 грн та за КЕКВ 2120 «Нарахування на заробітну плату» на суму 3744,19 грн та у формі «Звіт про заборгованість по адміністративно - господарських видатках» (ф. № 7-3) станом на 01 січня 2018 року занижено розмір дебіторської заборгованості на відповідні суми, що є порушенням пункту 2 розділу І Порядку складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, затвердженого наказом МФУ від 24 січня 2012 року № 44.

13 серпня 2019 року позивачем на адресу відповідача направлено заперечення до акту ревізії від 25 липня 2019 року № 04-21/3, в яких, зокрема, зазначено, що у 2017 році не було розроблено порядку погодження надання матеріальної допомоги начальникам управлінь та їх заступникам, а виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в межах фонду оплати праці працівників виконавчої дирекції Фонду є обов`язковою. Виплата вказаної матеріальної допомоги ОСОБА_1 здійснена в межах фонду оплати праці працівників Управління у зв`язку з чим збитки відсутні (арк.справи 19-21, 105-107).

Заперечення на акт ревізії відповідачем розглянуто та в частині виплати матеріальної допомоги ОСОБА_1 визнано незмістовними та такими, що суперечать пункту 6.2 Положення про умови оплати та стимулювання праці від 08 лютого 2017 року № 14, про що повідомлено Управління листом від 23 серпня 2019 року № 20-12-04-25-14/3449-2019 (арк.справи 23-26).

На підставі акту ревізії позивачу 28 серпня 2019 року направлено вимогу № 20-12-04-25-13/3479-2019 щодо усунення виявлених ревізією порушень (арк.справи 27-28).

Відповідно пункту 1 Вимоги позивач повинен забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 13-136 КЗпП України на користь Управління шкоду (збитки), заподіяну внаслідок зайвого нарахування і виплати матеріальної допомоги та єдиного соціального внеску на суму 20763,22 грн.

Зазначену вимогу вважає незаконною.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірки закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 3 Закону № 2939-XII державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі органом державного фінансового контролю фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 28 жовтня 2015 року створено Державну аудиторську службу України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення № 43) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

За приписами пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні та реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: інспектування (ревізії).

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог.

Зазначені норми також кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно із пунктом 13 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

У зв`язку з наведеним, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Крім того, наведене вище дає підстави для висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання, водночас вимога про відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, не може бути примусово стягнута шляхом вимоги, такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до пункту 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 7 Положення № 43, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних органів Державної аудиторської служби» до складу органів Державної аудиторської служби України входять Держаудитслужба та такі міжрегіональні територіальні органи: Північний офіс Держаудитслужби, Північно-східний офіс Держаудитслужби; Західний офіс Держаудитслужби та Східний офіс Держаудитслужби, які також наділені вищевказаними повноваженнями щодо вжиття в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550).

Пунктом 2 Порядку № 550 визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 550 ревізія проводиться шляхом: документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об`єкта контролю, пов`язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень. (пункт 46 Порядку № 550).

Органи державного фінансового контролю здійснюють контроль за усуненням об`єктами контролю порушень законодавства за результатами аналізу їх зворотного інформування про вжиті заходи, а також під час наступних ревізій цих об`єктів контролю, систематично вивчають матеріали ревізій і на підставі їх узагальнення вносять відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо перегляду нормативно-правових актів, усунення причин і умов, що сприяли порушенням законодавства. (пункт 52 Порядку № 550).

Колегією суддів встановлено, що пунктом 6.2 Положення про умови оплати та стимулювання праці від 08 лютого 2017 року № 14, затвердженого постановами правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 року №14, передбачено, що рішення про надання матеріальної допомоги на підставі працівника та клопотання керівника відповідного структурного підрозділу приймає директор виконавчої дирекції Фонду начальникам управлінь та їх заступникам (арк.справи 50-53). Вказана редакція існувала до 31.12.2017.

На час виникнення спірних правовідносин (06 листопада 2017 року) ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, а тому з питань надання їй матеріальної допомоги повинна була звертатись із заявою до директора виконавчої дирекції Фонду.

Натомість, ревізією встановлено, що ОСОБА_1 подано заяву про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань на ім`я начальника управління Машко Н.М., а остання, на підставі вказаної заяви видала наказ № 21-к/ф від 07 листопада 2017 року «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 », який став підставою виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати (арк.справи 61, 62).

Отже, колегією суддів встановлено, що рішення про виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 у листопаді 2017 року прийнято неповноважною особою.

Як вбачається зі змісту вимоги Північного-східного офісу Держаудитслужби «Щодо усунення порушень законодавства», від 28 серпня 2019 року № 20-12-04-25-13/3479-2019, орган фінансового контролю вимагав від позивача, зокрема, забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 13-136 КЗпП України на користь Управління шкоду (збитки) заподіяну внаслідок зайвого нарахування і виплати матеріальної допомоги та єдиного соціального внеску на суму 20763,22 грн (пункт 1 Вимоги).

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 4 Положення № 43 передбачено, що Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходи до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, вимога органу державного фінансового контролю про усунення порушень, виявлених у ході перевірки (ревізії), в тому числі щодо притягнення до відповідальності винних осіб є вимогою, спрямованою на коригування роботи підконтрольної організації, а відтак є обов`язковою до виконання.

Порушення порядку надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 у листопаді 2017 року дійсно мали місце.

Тобто, відповідач мав право зазначити у вимозі про наявність збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування і виплати матеріальної допомоги та єдиного соціального внеску на суму 20763,22 грн (пункт 1 Вимоги) та про необхідність їх відшкодування, однак, вказані збитки можуть бути відшкодовані підконтрольною установою виключно в добровільному порядку.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що органи державного фінансового контролю мають право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання саме в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Законність та правильність обчислення розміру визначення збитків, зазначених у цій частині може в свою чергу, бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок суду узгоджений з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 квітня 2019 року по справі 820/339/17, від 28 березня 2019 року у справі № 813/1745/17 та постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 826/9924/18.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України з урахуванням правових позицій Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 360/4046/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 360/4046/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв