Справа № 821/723/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2020 року

Київ

справа № 821/723/17

адміністративне провадження № К/9901/20857/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №821/723/17

за позовом ОСОБА_1 до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області про зобов`язання провести нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року

за касаційною скаргою Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, ухвалену суддею Варняким С.О.

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Турецької І.О., суддів: Стас Л.В., Косцової І.П.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

1. У серпні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року в сумі 26 861,40 грн та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1 411,46 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що судовим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили у березні 2014 року було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 серпня 2013 року по 22 жовтня 2013 року. Разом з тим, суб`єкт владних повноважень виконав рішення суду та провів остаточний розрахунок по заробітній платі лише 15 липня 2014 року. У зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду про виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні, утворилась нова заборгованість за вказаними платежами, а саме: за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року, яка відповідачем не виплачена самостійно.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

4. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року, прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації заробітної плати, яку нараховано за період з квітня 2012 року по серпень 2013 року, у розмірі 705,16 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року та постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року скасована, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року залишено без змін.

7. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року задоволено. Зобов`язано Генічеську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року в сумі 26861 грн 40 коп.

8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто від обов`язку виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

9. 12 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

10. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, не можна вважати таким, що підпадає під правове регулювання статті 117 Кодексу законів про працю України, оскільки не відбулось факту затримки виплати працівникові його середнього заробітку. Також скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій неправильно був проведений розрахунок середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача, позаяк при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час щорічної і додаткової відпусток).

11. 12 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шарапа В.М., суддів Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

12. Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

13. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2019 року №810/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Шарапи В.М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 19 січня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 340 та статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позиція інших учасників справи

15. 06 квітня 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, де позивач посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить їх відхилити, а рішення прийняті судом першої та апеляційної інстанції залишити без змін. Вказувала на те, що посилання відповідачем на те, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час щорічної і додаткової відпусток) та посилання на наказ Генічеська МДПІ від 19 липня 2013 року № 87-в «Про надання відпуски» є безпідставними, тому що виплата профвідпустки не включена до розрахунку середнього заробітку.

Установлені судами фактичні обставини справи

16. ОСОБА_1 працювала в органі державної податкової служби у період з 15 лютого 1994 року по 08 серпня 2013 року.

17. При звільнені позивача 08 серпня 2013 року, відповідач провів розрахунок та виплати належних їй сум в неповному обсязі.

18. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі № 821/3199/13-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача в частині утримання з ОСОБА_1 компенсаційних виплат в сумі 6913,49 грн. Зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : утриману суму компенсаційних виплат в сумі 6913,49 грн., індексацію заробітної плати в сумі 7422,26 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8 серпня 2013 року по 22 жовтня 2013 року.

19. 15 липня 2014 року Генічеською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Херсонській області на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року (справа № 821/3199/13-а) ОСОБА_1 виплачено кошти на загальну суму 15765,97 грн.

Позиція Верховного Суду

Джерела права й акти їх застосування

20. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

22. Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

23. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

24. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (абзац третій пункту З Порядку).

25. Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

26. Згідно з пунктом 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

27. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду справ» (далі - Закон № 460-IX).

28. Згідно з пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

29. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

30. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

31. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

32. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні з вини роботодавця та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

33. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

34. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем за постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі 821/3199/13-а, яке набрало законної сили у березні 2014 року здійснений відповідачем тільки 15 липня 2014 року, колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що період, протягом якого Генічеська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області не виконувала свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум є період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року.

35. При цьому, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі 821/3199/13-а встановлено, що присуджені позивачу за цим рішенням виплати були належні їй при звільненні і не були виплачені їй з вини роботодавця.

36. Стосовно посилання скаржника про неправильність розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки середньоденний заробіток позивача складає 123,97 грн, а кількість днів затримки складає 174 дня, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

37. Судами попередніх інстанцій встановлено, що місяцями, що передували звільненню позивача (08 серпня 2013 року), є червень та липень 2013 року.

38. Згідно з розрахунковими листками в червні 2013 року позивач фактично відпрацювала 19 днів; їй нарахована заробітна в загальній сумі 2989,49 грн., в тому числі: основний оклад 1147,00 грн., надбавка за високі досягнення 567,39 грн., премія щомісячна 801,00 грн., надбавка за спеціальне звання 100,00 грн., надбавка за вислугу 374,10 грн. Без врахування оплати премії виплачено заробітної плати у сумі 2188,49 грн.

39. В липні 2013 року фактично відпрацьовано 22 дні; позивачу нарахована заробітна в сумі 4956,97 грн., в тому числі: основний оклад 1097,13 грн., надбавка за високі досягнення 542,71 грн., надбавка за спеціальне звання 95,65 грн., надбавка за вислугу 357,83 грн., профвідпустка 269.94 грн., оздоровчі (матеріальна допомога) 2593,71грн. Без врахування оплати профвідпустки та матеріальної допомоги виплачено заробітної плати у сумі 2093,32 грн.

40. Премія розраховується пропорційно відпрацьованого часу за два місяці: (801,00 грн. (премія за червень) + 0,00 грн. (премія за липень)) / 42 планові робочі дні (19 днів за червень та 23 дні за липень) х 41 (фактично відпрацьовані робочі дні (19 днів в червні та 22 дні у липні) = 781,93 грн.

41. Сума індексації заробітної плати за червень 2013 року складає 539,16 грн., за липень 2013 року 515,72 грн. Згідно реєстру відповідача, ним самостійно було нараховано індексації у серпні-вересні 2013 року за червень 2013 року - 103,87 грн, за липень 2013 року - 99,35 грн.

42. Згідно рішення суду від 22 жовтня 2013 року №821/3199/13, загальна сума донарахованої індексації становить 7422,26 грн, а згідно помісячному реєстру розрахунку за червень 2013 року 435,29 грн, за липень 2013 року 416,37грн. Всього сума індексації становить: червень 2013 року (103,87+435,29=539,16), липень 2013 року (99,35+416,37=515,72).

43. Відповідно Наказу Державного комітету статистики України №5 від 13 січня 2004 року "Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати" суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, відносяться до фонду додаткової заробітної плати (п.п.2.2.7 Інструкції), та не виключаються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством (пункт 4 Порядку №100).

44. Середньоденний заробіток позивача розрахований наступним чином: 2188,49 грн (заробітна плата за червень без врахування премії) + 539,16 грн (індексація заробітної плати за червень) + 2093,32 грн (заробітна плата за липень без врахування оплати профвідпустки та матеріальної допомоги) + 515,72 грн (індексація заробітної плати за липень) + 781,93 грн (премія)) / 41 (фактично відпрацьовані робочі дні за червень та липень) = 149,23 грн.

45. Кількість днів затримки, вірно розраховано судами попередніх інстанцій за правилами, встановленими листами Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік та 2014 рік» (лист Мінсоцполітики від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13, лист від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13) та складає 180 днів.

46. Отже, Верховний Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що заборгованість Генічеської ОДПІ зі сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 26 861,40 грн. (180 х 149,23).

47. За таких обставин Верховний Суд констатує, що розрахунок, який наведений в рішеннях суду першої та апеляційної інстанції, є таким, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

48. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

49. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

50. Доводи та аргументи Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

51. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

52. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

53. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

54. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

55. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

56. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

57. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду