Справа № 200/992/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 р. Справа№200/992/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області

про: визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо застосування обмежень граничного розміру при перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної пенсії з 01 жовтня 2017 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з 01 жовтня 2017 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячних виплат без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведення виплат.

за участю

представників сторін:

від позивача: Панкова Г.Ф. особисто,

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо застосування обмежень граничного розміру при перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної пенсії з 01 жовтня 2017 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з 01 жовтня 2017 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячних виплат без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведення виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області. Позивач зазначає, що з 26.09.2013 року їй була призначена пенсія по інвалідності ІІ групи від загального захворювання, яка обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 25.02.2016 року позивача було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Позивач посилається на те, що станом на 30.09.2017 року її загальний страховий стаж складав 40 років 4 місяці 15 днів (врахований по 31.12.2015 року), коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35% складав 0,54450, середньомісячна заробітна плата складала 16531,93 грн., яка нарахована за період з 01.07.2000 року по 31.12.2015 року та розмір пенсії складав 9109,04 грн.: 9001,694 грн. (0,554450х16531,93) розмір пенсії за віком, 107,40 грн. доплата за понаднормовий стаж. Позивач зазначає, що з листа відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області їй стало відомо про здійснення перерахунку пенсії відповідачем з 01.10.2017 року, у зв`язку із законодавчими змінами, які набули чинності з 01 жовтня 20147 року, якими було осучаснено розмір заробітної плати по народному господарству в галузях економіки України, розмір якої став складати 3764,40 грн. та зменшення величини оцінки страхового стажу до 1%, з якого обчислена пенсія, та розрахунок нового розміру пенсії з використанням прожиткового мінімуму, який встановлений на 1 травня 2017 року. Позивач зазначає, що після перерахунку пенсії з 01.10.2017 року коефіцієнт стажу став складати 0,40333, середньомісячна заробітна плата 19069,70 грн., яка врахована за період з 01.07.2000 року по 31.12.2015 року, відповідно розмір пенсії станом на 01.10.2017 року складав 9104,04 грн.: 7691,38 грн. розмір пенсії за віком, 107,40 доплати за понаднормовий стаж, 1310,26 грн. доплата до старого основного розміру пенсії. Позивач вважає, що відповідач незаконно зменшив їй розмір пенсії за віком на суму 13140,26 грн., встановивши доплату з 01.10.2017 року, що потягло за собою подальші негативні наслідки при перерахунках пенсії. Отже, на думку позивача, відповідач фактично застосував обмеження граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті їй щомісячної пенсії з 01.10.2017 року, оскільки внаслідок масового перерахунку пенсії розмір її пенсії не збільшився в залишився на тому самому рівні 9109,04 грн.

Також, позивач зазначає, що після призначення пенсії за віком вона продовжує працювати та роботодавцем щомісячно за нею сплачуються страхові внески, отже відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зобов`язаний здійснювати перерахунок пенсії з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно перерв в роботі. Позивач зазначає, що відповідачем з 01 квітня 2018 року здійснено перерахунок пенсії, проте незважаючи на збільшення страхового стажу на 2 роки підвищення загального розміру пенсії не відбулось. Крім того позивач звертає увагу на те, що відповідачем 01.03.2019 року проведено перерахунок пенсії, який відповідач провів без врахування приписів п. 4 Прикінцевих положень Закону України № 1058. Позивач вважає, що за два попередні перерахунки після проведення масового перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» її пенсії збільшилась на 1241,71 грн. з застосуванням діючого законодавства на теперішній час. Зазначене свідчить, що відповідач з 01.10.2017 року по 01.03.2019 року фактично неправомірно застосував щодо неї обмеження граничного розміру пенсії

Позивач у судове засідання з`явився, підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачу була призначена пенсія по інвалідності 2 групи з 26.09.2013 року, яка розрахована згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 16.02.2016 року згідно особистої заяви позивача переведено на пенсію за віком. Страховий стаж позивача складав 40 років 4 місяці 15 днів (врахований по 31.12.2015 року), індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35% склав 0,54450. Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 28 Закону № 1058 за кожний повний рік страхового стажу понад 30 років жінкам пенсія збільшується на 1 відсоток основного розміру пенсії, але не більше 1 відсотка прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Отже при страховому стажі 40 років понаднормативний стаж складає 10 років. Відповідач зазначає, що середньомісячна заробіток для обчислення пенсії. Врахований за період з 01.07.2000 року по 31.12.2015 року становив 16531,93 грн. (3263,44 грн. показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2015 рік*5,06580- індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Розмір пенсії з 16.02.2016 року складав 9109,04 грн., у тому числі 9001,64 грн. розмір пенсії за віком (0,54450*16531,93 грн.), 107,40 грн. доплата за 10 років понаднормового стажу (1074 грн.*10%).

Відповідач вказує на те, що з 01.10.2017 року проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1 відсоток. Законом № 2148 Прикінцевих положень Закону № 1058 доповнено п. 4-3, яким передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії», з 01 жовтня 2017 року перераховується із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Відповідач вказує на те, що пенсія позивачу призначена до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» тому управлінням правомірно здійснено її перерахунок з 01 жовтня 2017 року відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Відповідач посилається на те, що законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставить під сумнів сутність права на соціальний захист. Отже, розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 року визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивачу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, враховуючи відповідні зміни в законодавстві. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. Також з 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено з використанням більшого показника середньої заробітної плати, як при попередньому перерахунку.

Стосовно посилання позивача на порушення вимог п. 4 Прикінцевих положень Закону № 1058, відповідач зазначає, що на виконання п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2148 та п. 4 Прикінцевих положень № 1058 розмір пенсії позивача не зменшився, отже вказані зміни не погіршили умов отримання пенсії позивачем, а тому посилання позивача на звуження його права є необґрунтованим.

Також відповідач вказував на те, що здійснюючи перерахунок пенсії позивачу у квітні 2018 року у березні 2019 року відповідач діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Крім того відповідач звертав увагу на те, що розмір пенсії складається не тільки з основного розміру пенсії, але й зі складових, відповідних доплат та підвищень.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем порушено шестимісячний строк звірення до суду, визначений ч. 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64 ).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення до суду розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

З матеріалів справи встановлено, що позивача у жовтні 2017 року, квітні 2018 року та березні 2019 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії.

Суд звертає увагу на те, що позивач з відповідними заявами про перерахунок пенсії не звертався, вказаний перерахунок був проведений відповідачем відповідно до вимог пенсійного законодавства.

Судом встановлено, що позивач звернувся до ВЕБ-порталу Пенсійного фонду України із зверненням, відповідно до якого просив повідомити про порядок обчислення пенсії.

Листом від 20.08.2019 року № ВЕБ-05001-Ф-С-19-025827 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про порядок обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо порядку обчислення пенсії та розміру нарахованої пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що позивач фактично про порушення свого права дізнався з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2019 року № ВЕБ-05001-Ф-С-19-025827.

Отже, шестимісячний строк звернення до суду спливає у лютому 2020 року.

Суд звертає увагу на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду 22 січня 2020 року в межах строку звернення до суду.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем не порушено шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17 лютого 2020 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-7).

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначені обставини не спростовуються сторонами.

07.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про запит пенсійної справи з УПФУ в Бульонівському районі и. Донецька та постановлення на облік (а.с. 34).

Розпорядження № 62508 від 20.10.2014 року пенсійну справу позивача взято на обліку (а.с. 33).

16 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший (а.с. 35).

Розпорядженням № 831475 від 22.02.2016 року позивачу призначено пенсію за віком у розмірі 9098,80 грн. Згідно розпорядження встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає 40 років 4 місяці 15 днів (врахований по 31.12.2015 року), розрахунок пенсії: коефіцієнт стажу 0,40333 (484 місяці), коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 0,54450 грн., розмір пенсії за віком -8174 грн., доплати за понад нормований стаж - 107,4000 (10 років), відсоток підвищення 10%, підвищення ст. 29 ч. 3 817,40000 (а.с. 37).

Розпорядженням № 831475 від 21.09.2017 року здійснено перерахунок пенсії позивачу через зміну надбавки та став складати 9109,04 грн., з якої коефіцієнт стажу 0,40333 (484 місяці), коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,54450, розмір пенсії за віком 9001,64000, доплата за понаднормативний стаж 107,40000 (10 років) (а.с. 22).

Судом встановлено, що з 01.10.2017 року проведено автоматичні перерахунки пенсій із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з яких сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки, на рівні 3764,40 грн. із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

З матеріалів справи встановлено, що 01.10.2017 року позивачу здійснено масовий перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно відзиву на позовну заяву встановлено, що станом на 01 жовтня 2017 року розмір пенсії позивача став складати 9109,04 грн., у тому числі 7691,38 грн. розмір пенсії за віком (0,40333*19069,70 грн., де 0,40333 коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1%, 19069,70 грн. середньомісячна заробітна плата (3764,40 грн.*5,06580- індивідуальний коефіцієнт страхового стажу)); 107,40 грн. доплата за 10 років понаднормового стажу; 1310,26 грн. доплата до старого розміру пенсії з 01.10.2017 року.

З протоколу призначення пенсії встановлено, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі на підставі абз. 1 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний розмір пенсії позивача з 01.04.2018 року почав складати 9109,04 грн., з якої розмір пенсії за віком (ст. 27) 8736,64 грн. (20556,79 грн.*0,42500), доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 12 років) 128,88 грн., доплата до старого основного розміру пенсії (01.10.2017 року) 243,52 грн. (а.с. 38).

Відповідно до довідки про заробітну плату встановлено, що відповідачем розраховано середній заробіток для обчислення пенсії в сумі 20556,79 грн., а саме: 3764,40 показник середньої заробітної плати, відповідно до Закону № 2148 * 5,46084 - індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсі (після оптимізації) (а.с. 39-41).

З протоколу призначення пенсії встановлено, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі на підставі абз. 1 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний розмір пенсії позивача з 01 березня 2019 року почав складати 10350,75 грн., з якої розмір пенсії за віком (ст. 27) 10221,87 грн. (24051,45 грн.*0,42500), доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 12 років) 128,88 грн. (а.с. 42).

Відповідно до довідки про заробітну плату встановлено, що відповідачем розраховано середній заробіток для обчислення пенсії в сумі 24051,45 грн., а саме 4404,35 грн. показник середньої заробітної плати, який підвищено відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 20.02.2019 року № 124 (3764,40грн.*1,17) * 5,46084 - індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсі (після оптимізації) (а.с. 43-45).

З метою встановлення підстав та порядку перерахунку пенсії, позивач звернувся до ВЕБ-порталу Пенсійного фонду України з відповідним зверненням.

Листом від 20.08.2019 року № ВЕБ-05001-Ф-С-19-025827 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що на виконання Закону України № 2148 «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії», які набули чинності починаючи з 1 жовтня 2017 року було проведено осучаснення розміру заробітної плати по народному господарству в галузях економіки України, розмір якої став складати 3764,40 грн. та зменшення величини оцінки страхового стажу до 1%, з якого обчислена пенсія, та розрахунок нового розміру пенсії з використанням прожиткового мінімуму, який встановлений на 1 травня 2017 року. Після масового перерахунку пенсії коефіцієнт стажу склав 0,40333. Середньомісячна заробітна плата складала 19069,70 грн., яка врахована за період з 01.07.2000 року по 31.12.2015 року, за даними персоніфікованого обліку. Розмір пенсії з 01.10.2017 року не змінився у зв`язку з перерозподілом складових пенсійної виплати та склав 9109,04 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком 7691,38 грн., доплата за понаднормовий стаж 107,40 грн., доплата до старого основного розміру пенсії 1310,26 грн.

Крім того, позивача повідомлено, що 01.04.2018 року управлінням автоматично проведено перерахунок пенсії з додаванням страхового стажу враховано по 28.02.2018 року та складає 42 роки 6 місяців 15 днів, та відповідно розмір пенсії з 01.04.2018 року не змінився, у зв`язку з перерозподілом складових пенсійної виплати та склав 9109,04 грн., в тому числі: 8736,64 грн. розмір пенсії, 128,88 грн. доплата за понаднормовий стаж, 243,52 грн. доплата до старого основного розміру пенсії 243,52 грн.

Також, зазначено, що з 01.03.2019 року проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до частини 2 ст. 42 Закону № 1058 шляхом збільшення показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії на 17%. Відповідно розмір пенсії з 01.03.2019 року став складати 10350,75 грн., у тому числі: 10221,87 грн. розмір пенсії за віком, 128,88 грн. доплата за понаднормовий стаж (а.с. 12-13).

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо перерахунку пенсії звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 березня 2003 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 березня 2003 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 1 Закону № 1058 коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Приписами частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» визначено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) : (100% х 12), де

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85 (ч. 2 ст. 25 Закону № 1058).

Суд зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, яким внесені зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до статті 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно п. 4-4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, згідно з положеннями пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

З матеріалів справи встановлено, що на даний момент пенсія позивачу розрахована згідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІУ, як пенсія за віком, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу, який дорівнював 1,35% відповідно до ст. 25 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058 - IV (далі - Закон № 1058).

При цьому, як вбачається з положеннь ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

З матеріалів справи встановлено, що пенсія позивачу була призначена 16.02.2016 року відповідно до положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв`язку з чим у відповідності до вище вказаних положень пенсія підлягала перерахунку з 01.10.2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Суд зазначає, що вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн. Таким чином, вказані зміни не погіршили умов отримання пенсії позивачем.

Вищевказаним спростовуються доводи позивача про те, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % в порівнянні із 1,35% призведе до звуження вже набутих позивачем прав та рівня соціальної захищеності.

Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії.

Посилання позивача на порушення Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017 року не визнано неконституційним Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні від 09.10.1979 у справі Ейрі проти Ірландії Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі КйартанАсмудсон проти Ісландії).

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що відповідач правомірно здійснив перерахунок пенсії позивачу 01.10.2017 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Дослідивши надані до суду відповідачем протоколи призначення пенсії, відповідно до яких позивачу здійснено перерахунки пенсії з 01 жовтня 2017 року, з 01 квітня 2018 року та з 01 березня 2019 року, суд дійшов висновку, що пенсія обчислена у розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо застосування обмежень граничного розміру при перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної пенсії з 01 жовтня 2017 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з 01 жовтня 2017 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячних виплат без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведення виплат.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, отже судовий збір не відшкодовується.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо застосування обмежень граничного розміру при перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної пенсії з 01 жовтня 2017 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з 01 жовтня 2017 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячних виплат без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведення виплат відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина проголошена у судовому засіданні 17 лютого 2020 року в присутності позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 21 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська