Справа № 280/3805/19
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 січня 2020 року 10 год.15 хв. Справа № 280/3805/19 :
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Максименко Л.Я., розглянув в порядку письмового провадження заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Головне управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування постанов,-
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2019 у справі №280/3805/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Головне управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування постанов, - задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Вербицької Л.Г. щодо винесення постанови від 01.07.2019 ВП № 59334744 про опис і арешт майна боржника. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Вербицької Л.Г. від 01.07.2019 ВП № 59334744 про опис і арешт майна боржника. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Вербицької Л.Г., щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59334744 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

16.09.2019 представником позивача під час розгляду справи по суті заявлено клопотання про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з неможливістю до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат.

18.09.2019 до суду надійшла заява (вх. №38904) представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з доказами понесення таких витрат.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2019 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року в адміністративній справі № 280/3805/19 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції для ухвалення додаткового судового рішення.

Адміністративна справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 16.01.2020.

Ухвалою суду від 17.01.2020 призначено судове засідання для розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення на 24.01.2020, про що сторони повідомлені належним чином.

Згідно з приписами ч.3 ст.252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути питання щодо винесення додаткового судового рішення в порядку письмового провадження.

Розглянувши клопотання представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що 05.11.2018 між адвокатом Ямою Д.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг адвоката, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується здійснювати представництво інтересів клієнта та надавати йому правову допомогу у справі.

На підтвердження виконання договору до матеріалів справи долучено акт приймання-передачі послуг від 18.09.2019, згідно якого адвокатом надано наступні послуги: складання позовної заяви вартістю 2000,00 грн. та участь у судовому засіданні вартістю 2500,00 грн. При цьому, вказаний акт від імені ОСОБА_1 підписано ОСОБА_2., як зазначено в самому акті «за довіреністю».

Крім того, до матеріалів справи надано також квитанцію до прибуткового ордеру від 18.09.2019 про сплату 4500,00 грн. за договором від 05.11.2018, де платником від імені ОСОБА_1 знову ж таки вказано ОСОБА_2 .

У постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 по вказаній справі зроблено висновок, що «апелянтом до матеріалів адміністративної справи № 280/3805/19 долучено нотаріально засвідчену копію довіреності від 12.01.2016, якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 , зокрема, подавати та одержувати будь-які документи у відповідні органи, установи, підприємства, організації, незалежно від форм власності, розписуватися на документах, підписувати будь-які правочини, врегульовувати всі питання, що виникатимуть, у вирішенні яких буде потреба, сплачувати необхідні платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що акт передачі-приймання послуг за договором про надання послуг адвоката від 18.09.2019 та квитанція до прибуткового ордеру від 18.09.2019 є належними та достатніми доказами понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В межах розгляду даної справи, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про достатність доказів, представником позивача було здійснено представництво та надано інші види правової допомоги (складання процесуальних документів).

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 за результатами розгляду справи № 280/3805/19 задоволені частково, то витрати на правову допомогу також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Керуючись статтями 132, 135, 139, 241, 244, 252, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В іншій частині заяви про ухвалення додаткового судового рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове судове рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 24.01.2020.

Суддя Л.Я. Максименко