Справа № 300/2357/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2020 р. справа № 300/2357/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
20.01.2020 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача від 17.01.2020 про заміну відповідача. Вказане клопотання мотивовано тим, що Івано-Франківська митниця ДФС реорганізована шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби (а.с. 43-44).
21.01.2020 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив представника Галицької митниці Держмитслужби від 17.01.2020 № 68/7.4-10/14 на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. У відзиві представник відповідача зазначив, що Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643. Всі підстави для відмови у поверненні надмірно сплачених митних платежів були викладені в листі Івано-Франківської митниці ДФС від 30.10.2019 № 1444/10/09-70-10-12. В свою чергу, в листі від 30.10.2019 № 1444/10/09-70-10-12 Івано-Франківська митниця ДФС зазначила, що оскарження рішення митниці про визначення митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні товарів, митне оформлення яких на момент такого оскарження вже завершене, не тягне за собою наслідків, які б призвели до перерахунку належних до сплати до бюджету митних платежів. Також звернуто увагу на те, що подання позивачем та оформлення митницею митної декларації № UA206010/2018/415078 свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився з визначеною відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів № UA206000/2018/000985/1 від 05.12.2018 митною вартістю ввезеного транспортного засобу. За вказаних обставин, представник відповідач вважає, що в Івано-Франківської митниці ДФС відсутні підстави для складання висновку для повернення позивачу надмірно сплачених коштів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними (а.с. 60-62). Також у відзиві Галицької митниці Держмитслужби від 17.01.2020 № 68/7.4-10/14 на позовну заяву заявлено клопотання про заміну первинного відповідача - Івано-Франківську митницю ДФС на його правонаступника - Галицьку митницю Держмитслужби в зв`язку з реорганізацією первинного відповідача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858.
Ухвалою від 27.01.2020 Івано-Франківський окружний адміністративний суд задовольнив клопотання позивача від 17.01.2020 та представника Галицької митниці Держмитслужби від 17.01.2020 № 68/7.4-10/14, а саме: замінив відповідача в адміністративній справі № 300/2357/19: Івано-Франківську митницю ДФС на правонаступника: Галицьку митницю Держмитслужби.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області отримала ухвалу від 23.12.2019 про відкриття провадження 02.01.2020, однак жодних пояснень на позовну заяву не надала.
20.01.2020 на виконання ухвали від 23.12.2019 позивач надав суду витребувані документи (а.с. 45-59).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.
За результатом розгляду адміністративної справи № 300/154/19 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 27.03.2019, яким в задоволенні позову відмовлено.
Листом від 30.10.2019 № 1444/10/09-70-10-12 Івано-Франківська митниця ДФС повідомила позивача, що транспортний засіб випущено у вільний обіг за митною декларацією від 07.12.2018 № UA206010/2018/415078, яка є чинною. При цьому, зазначено, що подання такої декларації свідчить, що ОСОБА_1 погодився з визначеною відповідно до рішення від 05.12.2018 № UA 206000/2018/000985/1 митною вартістю ввезеного транспортного засобу. Повернення сплачених митних платежів було б можливим за умови не завершення митного оформлення транспортного засобу на момент винесення рішення суду. Таким чином, в Івано-Франківської митниці ДФС відсутні підстави для підготовки відповідного висновку до органів Казначейства про повернення надмірно сплачених митних платежів (а.с. 15-16).
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.
Згідно з частиною 1 статті 301 Митного кодексу України (надалі МК України) повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
В свою чергу, підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття надміру сплачених грошових зобов`язань. Так, надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Частиною 3 статті 301 МК України встановлено, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
При цьому, умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені регламентовані також статтею 43 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Згідно з пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Також пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.
Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені, визначений розділом ІІІ Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів (надалі Порядок № 643).
Так, згідно з пункту 1 Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Пунктом 3 Порядку № 643 встановлено, що у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.
До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).
Відповідно до частини 4 Порядку № 643 після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 643 підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).
Висновок реєструється в журналі реєстрації висновків про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені, який ведеться Підрозділом за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку (пункт 7 Порядку № 643).
Відповідно до пунктом 8 Порядку № 643 митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України.
Пунктом 9 Порядку № 643 встановлено, що після повернення платнику податків коштів до Журналу реєстрації висновків про повернення платежів з державного бюджету посадовою особою Підрозділу вносяться дані електронного реєстру, що формується органом Казначейства, який повертає кошти, а також зазначається назва органу Казначейства, що здійснив повернення.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 643 на підставі виписки з відповідного рахунку з обліку доходів державного бюджету у відповідній формі автоматизованої системи митного оформлення зазначаються реквізити відповідного платіжного документа та коригується відповідна звітність (у частині перерахованих до бюджету митних платежів).
У разі якщо заявником не виконано вимоги пункту 3 цього розділу, надано недостовірні дані та/або за наявності у нього податкового боргу (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відмова (пункт 11 Порядку № 643).
Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Таким чином, з огляду на вищевказані положення суд зазначає, що обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви у довільній формі про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів.
Також, законодавчою передумовою та необхідною обставиною для повернення платникам податків надмірно сплачених сум митних платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, є факт ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.
Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду.
Так в постанові від 10.10.2019 в справі № 810/4436/15 Верховний Суд зазначив, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: звернення суб`єкта господарювання до митних органів із заявою; проведення відповідними структурними підрозділами митного органу перевірки наведених в заяві обставин та підстав; встановлення митними органами наявності факту переплати; складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб`єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або прийняття обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.
Зазначена заява від 26.09.2019 разом із долученими до неї документами подана позивачем до Івано-Франківської митниці ДФС відповідно до Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, про що зазначено в самій заяві
Натомість, Івано-Франківською митницею ДФС за результатами отримання такої письмової заяви позивача від 26.09.2019 не було вжито жодних дій, визначених Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, а лише направлено на адресу ОСОБА_1 листа від 30.10.2019 № 1444/10/09-70-10-12 про відсутність підстав для підготовки відповідного висновку до органів Казначейства про повернення надмірно сплачених митних платежів (а.с. 27).
Суд звертає увагу на те, що після визнання протиправним та скасування у судовому порядку рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206000/2018/000985/1 від 05.12.2018 у позивача виникли законні підстави для повернення йому зайво сплачених до бюджету митних платежів.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.10.2019 в справі № 810/4436/15.
Щодо розрахунку суми зайво сплачених митних платежів від 16.01.2020, які надав суду ОСОБА_1 , то суд вказує на таке.
Суд звертає увагу на те, позивач помилково зазначив Закон за № 8487 про розмитнення автомобілів, оскільки за таким номером на офіційному веб-сайті Верховної Ради України знаходиться лише проект Закону від 15.06.2018 про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів.
В свою чергу, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» за № 2611-VIII прийнятий 08.11.2018 та набрав чинності 25.11.2018.
Так, пунктом 4 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» за № 2611-VIII від 08.11.2018 підпункт 215.3.5-1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: "215.3.5-1. автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей, що відповідають товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД (крім моторних транспортних засобів, зазначених у товарній позиції 8702 згідно з УКТ ЗЕД), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони, гоночні автомобілі, у тому числі автомобілі, які в установленому законодавством порядку подаються до органів, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, для реєстрації або перереєстрації у зв`язку із зміною моделі транспортного засобу, що до переобладнання під час ввезення відповідала товарній позиції 8704 згідно з УКТ ЗЕД, а після переобладнання відповідає товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД:
ставка податку (Ставка) для відповідного транспортного засобу визначається за формулою:
Ставка = Ставка базова х К двигун х К вік,
де Ставка базова - ставка податку в євро за 1 штуку транспортного засобу:
з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом з об`ємом циліндрів до 3000 куб. сантиметрів (включно) - 50,0;
з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом з об`ємом циліндрів понад 3000 куб. сантиметрів - 100,0;
з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) з об`ємом циліндрів до 3500 куб. сантиметрів (включно) - 75,0;
з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) з об`ємом циліндрів понад 3500 куб. сантиметрів - 150,0;
К двигун - коефіцієнт, що визначається діленням об`єму циліндрів двигуна внутрішнього згоряння відповідного транспортного засобу в куб. сантиметрах на 1000 куб. сантиметрів;
К вік - коефіцієнт, що дорівнює кількості повних календарних років з року, наступного за роком виробництва відповідного транспортного засобу, до року визначення ставки податку (для нових транспортних засобів та транспортних засобів, що використовувалися до одного повного календарного року, коефіцієнт дорівнює 1, а для транспортних засобів, що використовувалися понад п`ятнадцять повних календарних років, коефіцієнт дорівнює 15).
Ставка податку для транспортних засобів, зазначених у товарній позиції 8703 90 10 10 згідно з УКТ ЗЕД, оснащених виключно електричними двигунами (одним чи кількома), встановлюється у розмірі 1 євро за 1 кіловат-годину ємності електричного акумулятора таких транспортних засобів.
Ставка податку для транспортних засобів, зазначених у товарних підкатегоріях 8703 10 18 00 (для транспортних засобів, що приводяться в рух тільки електричним двигуном, одним або кількома), 8703 90 10 90, 8703 90 90 00 згідно з УКТ ЗЕД, встановлюється у розмірі 100 євро за 1 штуку".
Також згідно з пунктом 8 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» за № 2611-VIII від 08.11.2018 підрозділ 5 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 20 такого змісту: "20. Тимчасово, протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів" ставки податку для транспортних засобів, зазначених у підпункті 215.3.5-1 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу (крім транспортних засобів, зазначених у товарних підкатегоріях 8703 10 18 00, 8703 90 10 10, 8703 90 10 90, 8703 90 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), визначаються із застосуванням коефіцієнта 0,5. Встановлений цим пунктом коефіцієнт застосовується для легкових транспортних засобів, що використовувалися, які ввозяться на митну територію України фізичною особою для власного використання в кількості один легковий транспортний засіб на таку особу".
Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» за № 2611-VIII від 08.11.2018 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, але не раніше набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України".
В свою чергу, Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" від 08.11.2018 за № 2612-VIII набрав чинності 25.11.2018
Окрім цього, частину сьому статті 365 Митного кодексу України викладено в такій редакції: "7. Митне оформлення товарів, ввезених на митну територію України громадянами, за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що підлягають державній реєстрації, здійснюється у будь-якому органі доходів і зборів на всій митній території України з пред`явленням їх цьому органу. При митному оформленні таких товарів подання попередньої митної декларації, доставка та пред`явлення цих товарів органу доходів і зборів, яким оформлена така попередня митна декларація, є обов`язковими. При митному оформленні таких товарів у пункті пропуску через державний кордон України попередня митна декларація не подається".
Суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 278 Митного кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 289 Митного кодексу України обов`язок із сплати митних платежів виникає:
1) у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України;
2) при незаконному переміщенні товарів, що перебувають на території вільної митної зони або на митному складі, - з моменту такого переміщення товарів;
3) у разі вивезення товарів з митної території України:
а) при оформленні товарів відповідно до митного режиму експорту - з моменту прийняття митним органом митної декларації;
б) при вивезенні товарів за межі митної території України без оформлення митної декларації та при незаконному вивезенні товарів за межі митної території України - з моменту фактичного вивезення товарів за межі митної території України;
в) при невиконанні умов, установлених щодо товарів, які вивозилися за межі митної території України із звільненням від оподаткування вивізним митом, - з моменту, коли ці товари прибули до іншого місця призначення, ніж те, у зв`язку з яким надавалося таке звільнення;
4) після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання;
5) в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.
Згідно з частиною 1 статті 297 Митного кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані декларантом (уповноваженою ним особою) або митним органом, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами або випускаються у відповідний митний режим за спрощеною декларацією в межах спеціальних спрощень, наданих підприємству, яке отримало авторизацію АЕО-С.
В даному випадку, автомобіль марки Opel Astra, 2011 року випуску, номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 , ввезений на митну територію України до 25.11.2018, що не заперечує позивач. При цьому, перша митна декларація № UA206010/2018/414062 подана до митного органу 22.11.2018. Таким чином, обов`язок із сплати митних платежів за відповідними ставками виник в ОСОБА_1 з моменту фактичного ввезення автомобіль марки Opel Astra, 2011 року випуску, номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 на митну територію України.
Суд звертає увагу на те, що як в декларації № UA206010/2018/414062 від 22.11.2018, так і в декларації № UA206010/2018/415078 від 07.12.2018 декларант самостійно розрахував ставки митних платежів відповідно до законодавства, яке було чинним на час ввезення автомобіля на митну територію України, оскільки Івано-Франківська митниця ДФС здійснила лише коригування митної вартості транспортного засобу. Митний орган не визначав позивачу додаткові грошові зобов`язання по митних платежах.
Також суд звертає увагу на те, що пунктом 11 Порядку № 643 передбачено виключні підстави для митного органу, за яких відмова є обґрунтованою: 1) якщо заявником не виконано вимоги пункту 3 цього розділу, 2) надано недостовірні дані 3) та/або за наявності у нього податкового боргу (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу).
Таких підстав для відмови судом не встановлено, а відповідачем в листі від 30.10.2019 року № 1444/10/09-70-10-12 не зазначено.
Що стосується доводів відповідача, що рішення суду від 13.08.2019 року в справі № 300/154/19 не передбачає повернення відповідних сум митних платежів ОСОБА_1 , то суд вказує на таке.
При вирішенні справ щодо правомірності здійснення коригування митним органом митної вартості товару, що імпортується на територію України, судом не можуть вирішуватись позовні вимоги щодо повернення коштів, надміру сплачених позивачами в таких справах для розмитнення товару за митною вартістю, визначеною митним органом, так як законодавством України, як зазначалось вище, передбачено спеціальний порядок для такого повернення. Тобто, вирішення таких питань можливе лише після подання заяви про повернення надмірно сплачених митних платежів відповідно до вимог Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів. Таким чином, розгляд судом позовних вимог про повернення надмірно сплачених митних платежів одночасно з вимогами про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС може свідчити про передчасність такого судового розгляду, за умови не вчинення позивачем дій, передбачених Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.
Щодо заперечень відповідача про те, що подавши митну декларацію № UA206010/2018/415078 ОСОБА_1 погодився з визначеною відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів № UA206000/2018/000985/1 від 05.12.2018 митною вартістю ввезеного транспортного засобу, то суд звертає увагу на таке.
У правовідносинах, що розглядаються судом слід розрізняти окремо "право" позивача погодитися, чи не погодитися із рішенням про коригування митної вартості із відповідними правовими наслідками такого погодження, чи не погодження в частині: оплати визначеної контролюючим органом скорегованої митної вартості або надання гарантій відповідно до розділу Х МК України, від іншого, самостійного гарантованого Конституцією і законами України "права" на оскарження спірного рішення в суді незалежно від того погодився декларант із рішення про коригування митної вартості товару, чи не погоджується із самою скорегованою митною вартістю, навіть за умови сплати обов`язкових платежів із скорегованої митної вартості товару.
Так, за змістом частини 2 статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, серед іншого, має містити інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини 7 статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Отже, правовідносин які виникають із приписів підпунктів "а" і "б" пункту 5 частини 2, частини 7 статті 55 МК України є реалізацією декларантом права на випуск у вільний обіг товарів у разі згоди або не згоди з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів, в тому числі із застосуванням заходів надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Такі правовідносин мають місце виключно між декларантом і митним органом.
В свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункт 5 частини 2 статті 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь яких застережень чи умов, в тому числі за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.
Також в розрізі вищевказаних заперечень відповідача суд вважає за необхідне додатково зазначити ще таке.
Суд звертає увагу на те, що позивач самостійно визначив у новій декларації від 07.12.2018 митну вартість "коригування" (графа 45) в сумі 118512,4 грн., так як позивач у такій декларації у графі 42 визначив ціну товару 6600,00 злотих, яка повністю відповідає митній вартості (ціна товару), визначеної ОСОБА_1 у тій же графі 42 первинної митної декларації № UA206010/2018/414062 від 22.11.2018 (а.с. 46).
Суд звертає увагу на те, що сплата декларантом донарахованих платежів за скоригованою контролюючим органом митної вартістю не може свідчити про відсутність спору між позивачем і відповідачем і не можу бути "юридичним виправданням" бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не складання висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених митних платежів, за результатами розгляду заяви позивача від 26.09.2019 про повернення надмірно сплачених митних платежів.
При цьому, судом було враховано, що право позивача на повернення надміру сплачених сум митних платежів підпадає під захист статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях виклав критерії виправданості втручання Держави у право власності, гарантоване статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (наприклад, справа Серявін та інші проти України, заява № 4909/04, пункти 39, 40 рішення від 10 лютого 2010 року).
Так, відповідно до вказаної концепції першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним. Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону, тобто наявності в законодавстві відповідної правової підстави, а також принципу верховенства права.
В даному випадку, як встановлено судом вище, відмова відповідача в підготовці висновку до органів казначейства в поверненні позивачу зайво сплачених митних платежів, складання та подання якого є необхідною передумовою для отримання позивачем сум таких платежів з державного бюджету, є втручанням в право на мирне володіння майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що отримавши на свою користь рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування картки відмови в митному оформленні товару та рішення митного органу про коригування митної вартості транспортного засобу, на виконання якого позивачем сплачені зайві митні платежі, у позивача виникли законні сподівання на повернення йому з державного бюджету таких сум надміру сплачених митних платежів.
Судом вище встановлено, що таке втручання митного органу в право позивача на мирне володіння майном не мало жодних правових підстав, оскільки маючи рішення суду про скасування картки відмови в митному оформленні товару та рішення митного органу про коригування митної вартості транспортного засобу, та подавши відповідну заяву про повернення надміру сплачених сум митних платежів у належні строки позивачем було дотримано вимог статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів № 643, а у відповідача не було правових підстав для відмови.
Щодо посилання відповідача у відмові на звернення Івано-Франківської митниці ДФС до Міністерства фінансів України для отримання роз`яснення, чи є в митних органів підстави повертати надміру сплачені суми митних платежів на підставі рішень суду щодо скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови, та які документи можуть бути підставою підтвердження таких сум, з мотивів того, що при скасуванні рішення про коригування та картки відмови у роботу повертається первинна декларація і в такому випадку будуть дві декларації, що створює правову колізію, то суд зазначає таке.
Так дійсно, пункт 44 Положення про митні декларації, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 450 передбачає, що не допускається визнання недійсною митної декларації, якщо частина або всі товари, транспортні засоби комерційного призначення, що в ній задекларовані, після оформлення такої декларації видані з-під митного контролю.
Однак, вказане положення в той же час передбачає й інші механізми поведінки митного органу. Зокрема, суд звертає увагу відповідача на положення пункту 37 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 450, яким передбачено механізми внесення змін до митної декларації вже після завершення митного оформлення. Так, після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування, додаток 4. Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа. Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у тому числі в разі необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.
Однак, навіть, якщо допустити колізійність певних норм в спірних правовідносинах, чи їх відсутність, то суд звертає увагу на те, що статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні діє принцип верховенства права.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до тлумачення Європейського суду з прав людини, викладеного в рішенні 04 грудня 1974 у справі Yvonne van Duyn v Home Office, принцип юридичної визначеності є складовим аспектом верховенства права. Такий принцип означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення компенсації за порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
В даному випадку Держава Україна нормами статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 45 Бюджетного кодексу України, розділу ІІІ Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів № 643, встановила гарантії та механізм повернення особі надміру сплачених сум митних платежів на підставі рішення митного органу, яке в подальшому скасовано судом. Зокрема, Порядком № 643 передбачено чіткий алгоритм дій митного органу на підставі поданої заявником заяви та документів, в тому числі й щодо встановлення сум надміру сплачених митних платежів, втому числі й після завершення процедури митного оформлення товару. Будь-які прогалини в законодавстві, чи колізійність певних правових норм, при проведенні митним органом певних адміністративних процедур, виходячи з принципу правової визначеності як складового аспекту верховенства права, зокрема й в розрізі статті 3 Митного кодексу України, повинні тлумачитися на користь платника. В даному випадку гарантувати його законні сподівання на повернення з Державного бюджету України зайво сплачених сум митних платежів.
Для обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача в спірних правовідносинах, суд звертає увагу на те, що позивачем в позовній заяві помилково ототожнено дії відповідача з його бездіяльністю. Такий висновок суд ґрунтується на тому, що Івано-Франківською митницею ДФС було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.09.2019 року та листом № 1444/10/09-70-10-12 від 30.10.2019 року відмовлено в підготовці висновку про повернення надміру сплачених митних платежів.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, керуючись наданими йому частиною 2 статті 9, частиною 2 статті 245 КАС України повноваженнями, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову відповідача щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви позивача від 26.09.2019 про повернення коштів.
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем подано суду квитанцію про сплату судового збору за подання позову до суду в цій справі № 154.29.1/35196975 від 29.11.2019 в розмірі 1536,80 грн. (а.с. 4). Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не подано.
Таким чином, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Івано-Франківської митниці ДФС в підготовці та поданні до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.09.2019.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Галицька митниця Держмитслужби, ідентифікаційний код - 43348711, вулиця Костюшка, 1, місто Львів, 79000.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код 37951998, вулиця Дністровська, 14, Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.