Справа № 440/3698/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: А.О. Чеснокова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 р. Справа № 440/3698/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2019, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 06.12.19 по справі № 440/3698/19

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці ДФС України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за тестом - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці ДФС України (далі за текстом -відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № 806020/2019/000336/2 від 15 травня 2019 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2019 року між позивачем (покупець) та юридичною особою M. Ebrahim Jama (продавець) укладено договір купівлі-продажу/рахунок № 18/19, за умовами якого продавець продає, а покупець купує транспортний засіб Wolkswagen Caddy ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 03 грудня 2012 року, за ціною 2800,00 ЕUR /а.с. 23/.

На підставі вказаного договору здійснено ввезення на митну територію України вищевказаного автомобіля.

Для проведення митного оформлення зазначеного автомобіля уповноваженим позивачем на здійснення митного оформлення агентом до Полтавської митниці ДФС подано митну декларацію від 15 травня 2019 року № UA806020/2019/209602, в якій визначено митну вартість товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, яка становить 2800,00 ЕUR /а.с. 21/.

На підтвердження заявлених відомостей про вартість товару до митного органу подано: договір купівлі-продажу/рахунок № 18/19 від 06 травня 2019 року, доручення реєстровий номер 821 від 07 травня 2019 року, яким позивач уповноважив гр. ОСОБА_2 на придбання автомобіля, що не заперечується митним органом.

За результатами здійснення контролю митної вартості товару митним органом встановлено, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість містять розбіжності, а саме: по-перше, доручення на придбання автомобіля надане пізніше дня укладення договору купівлі-продажу; по-друге, в договорі купівлі-продажу № 18/19 від 06 травня 2019 року зазначено номер оплаченого штоєра (ПДВ), однак ціна автомобіля вказана без врахування ПДВ при цьому доказів повернення ПДВ покупцеві не надано, що стало підставою для висновку, що ціна, зазначена в договорі купівлі-продажу не відображає кінцевої оплаченої вартості автомобіля.

Наявна у відповідача інформація щодо митної вартості імпортованого товару призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення його митної вартості. Так, рівень заявленої декларантом митної вартості автомобіля становить 2800,00 ЕUR за штуку, а рівень митної вартості товарів зі схожими характеристиками відповідно інформації з АСАУР становить 5350,00 ЕUR за штуку.

За наслідками проведення з декларантом консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у декларанта та в митниці, встановлено, що у позивача відсутні будь-які інші, крім тих, що вже надані контролюючому органу, документи.

15 травня 2019 року Полтавською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA806020/2019/000336/2, в якому визначено вартість імпортованого автомобіля Wolkswagen Caddy ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 03 грудня 2012 року в сумі 5350,00 ЕUR. При цьому, у рішенні вказано, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідно до частини другої статті 58 МК України не може бути прийнятий у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені документально (документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості не містять всіх необхідних відомостей та містять розбіжності). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Митну вартість товару, що імпортується скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МК України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на інформації з повідомлення АСАУР щодо вартості подібних транспортних засобів /а.с. 20/.

Як наслідок, відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA806020/2019/00605, якою позивачу відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 15 травня 2019 року №UA806020/2019/000336/2 з причин порушення декларантом вимог статті 52 МК України в частині заявлення митної вартості товару /а.с 26/.

Не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості № 806020/2019/000336/2 від 15 травня 2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що надані декларантом документи є недостатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та не в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, а тому відповідач правильно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом ІІІ Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Так, у статті 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року передбачено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання.

Отже, у вказаній статті закріплено право митних органів переконатися в правдивості або точності будь-якої заяви, документа або декларації, наданих для цілей митної оцінки, та оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частинами першою та другою статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення; документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями частини третьої зазначеної статті врегульовано, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості; контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу; за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, що може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають змогу пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 826/5868/16.

Частиною першою статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частинами другою та третьою статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).

Положеннями частини другої статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як випливає зі змісту усіх поданих для декларування товару документів, відомості про митну вартість імпортованого товару у розмірі 2800,00 EUR містить лише договір купівлі-продажу/рахунок № 18/19 від 06 травня 2019 року, який укладений позивачем раніше, ніж уповноваженій на придбання автомобіля особі надано доручення (довіреність від 07 травня 2019 року). Крім того, подані для митного оформлення документи містять неточності щодо вартості автомобіля: договір купівлі-продажу/рахунок № 18/19 від 06 травня 2019 року містить номер оплаченого штоєра (ПДВ), при цьому договір містить ціну 2800,00 EUR визначену як нетто (без урахування ПДВ), однак документів на підтвердження повернення ПДВ покупцеві контролюючому органу не надано. Вищевказані обставини поряд із відсутністю будь-яких документів, що підтверджують факт внесення оплати за автомобіль, зумовили виникнення обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Одночасно, під час декларування товару декларантом взагалі не надавалися такі документи, як банківські чи інші платіжні документи, які б могли підтвердити фактичну вартість товару.

Крім того, як доречно зауважив представник відповідача, підпис покупця в договорі купівлі-продажу/рахунку № 18/19 від 06 травня 2019 року не відповідає ні зразку підпису ОСОБА_1 у довіреності, ні підпису уповноваженої позивачем на придбання транспортного засобу особи - ОСОБА_2 , який міститься в акті про проведення огляду транспортного засобу.

Надаючи пояснення щодо розбіжностей між датою надання доручення на придбання автомобіля та датою фактичного укладення договору, які логічно та не узгоджуються між собою, позивач зазначав про те, що гр. ОСОБА_2 фактично уповноважувався на доставку придбаного автомобіля в Україну, а не на укладення договору купівлі-продажу.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, вищенаведені повивачем доводи прямо суперечать змісту довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ПМНО Ющенко В.В. 07 травня 2019 року за реєстровим номером 821. Крім того, позивачем ні суду, ні контролюючому органу під час митного оформлення автомобіля не надано жодних інших документів на підтвердження того ким фактично здійснювалось придбання спірного автомобіля у Німеччині.

При цьому суд зважає на те, що договір купівлі-продажу/рахунок № 18/19 від 06 травня 2019 року в графі "покупець" містить прізвище позивача, який у свою чергу 06 травня 2019 року перебував в Україні, що останнім не заперечується.

Отже, подані для митного оформлення спірного автомобіля документи містять численні розбіжності та не відповідають принципам логічності, достовірності та об`єктивності.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про доведеність відповідачем обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Поряд з цим, у спірному рішенні про коригування митної вартості від 15 травня 2019 №UA806020/2019/000336/2 Полтавська митниця ДФС відкоригувала ціну на імпортований автомобіль Wolkswagen Caddy та визначила його вартість у сумі 5350,00 EUR, виходячи з наявної інформації АСАУР /а.с. 20/.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України № 598 24 травня 2012 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України за № 883/21195 від 01 червня 2012 року, в графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Слід зазначити, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості відповідає вимогам законодавства, та містить крім іншого, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 по справі № 440/3698/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко