Справа № 465/7658/19
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2020 року Франківський районний суд м.Львова в складі: головуючої - судді Мартьянової С.М. за участі секретаря Галімурки О.І., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції про скасування постанови серії ДПО18 №572817 від 19 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою серії ДПО18 №572817 від 19 грудня 2019 року на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з оскаржуваною постановою водій ОСОБА_1 19.12.2019 року о 15 год. 25 хв. на площі Двірцевій, 1 у м.Львові керуючи автомобілем марки «BMW 520 D» д.н.з НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Із даною постановою позивач не погоджується та вважає її незаконною, оскільки як видно зі змісту постанови серії ДПО18 №572817 від 19.12.2019 року, жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис у цій постанові відсутні. Таким чином, доказів вчинення адміністративного правопорушення працівниками патрульної поліції не було надано, факт правопорушення не зафіксовано. Відтак, позивач просить постанову скасувати, у зв`язку із тим, що у його діях відсутній склад правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Представник відповідача у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, а також не було надано до суду жодних матеріалів фото- чи відео зйомки вчиненого правопорушення або інших доказів, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого рішення.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно постанови серії ДПО18 №572817 від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 о 15 год. 25 хв. на площі Двірцевій, 1 у м.Львові керуючи автомобілем марки «BMW 520 D» д.н.з НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

У відповідності до п. 17.1Правил дорожнього руху України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком або забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст.62Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, а також не було надано до суду жодних матеріалів фото- чи відео зйомки вчиненого правопорушення або інших доказів, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого рішення.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, відтак постанову серії ДПО18 №572817 від 19 грудня 2019 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122КУпАП слід скасувати.

Керуючись статтями 2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) до Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову серії ДПО18 №572817 від 19 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП України - скасувати.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 286, 293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя Мартьянова С.М.