Справа № 640/2856/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19 лютого 2020 року м. Київ № 640/2856/20

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Асоціації "Деснянський автомобіліст"

до Київської міської ради

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Асоціація "Деснянський автомобіліст" звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідач 1 - Київської міської ради, відповідач 2 - Департаменту транспортної Інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, відповідач 3 - Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", в якому просить:

1. Визнати дії Київської міської ради та Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» протиправними та зобов`язати утриматись від вчинення дії, що передбачені пунктом 1.1. Рішення Київської міської ради від 05 березня 2019 року №2184/6840, щодо паркувальних майданчиків, що визначені в таблиці 1 додатку 5 до Рішення Київської міської Ради «Про встановлення місцевих порядків та зборів у м. Києві».

2. Визнати бездіяльність Київської міської ради та Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) протиправною та зобов`язати Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) розробити та надати на розгляду Київської міської Ради проекти рішень, що спрямовані на реалізацію Рішення Київської міської Ради №2184/6840 від 05.03.2019 р. у відповідності до вимог п.2.2. зазначеного рішення, щодо паркувальних майданчиків, що визначені в таблиці 1 додатку 5 до Рішення Київської міської Ради «Про встановлення місцевих порядків та зборів у м. Києві», а Київської міської ради розглянути проекти рішень, що мають бути розроблені Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Членом асоціації ТОВ «Реверс ЛТД» було укладено Договір ДНП-2017-02/03 від 01.03.2017 р. про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, а саме згідно з пунктом 1.1. Договору "Сторона-1 надає за плату Стороні-2 за плату право на організацію та експлуатацію 100 (сто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також на 11 (одинадцяти) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 63-а (вздовж лінії швидкісного трамвая), в межах III територіальної зони паркування м. Києва (надалі-право експлуатації «Фіксованих місць для паркування), а також здійснення розрахунку з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту".

Однак, у травні 2019 року із мережі Інтернет, позивачу стало відомо про рішення Київської міської ради від 05.03.2019 року №184/6840 «Про вдосконалення систем організації паркувального простору в місті Києві», позивач вважає, що зазначеним рішенням проігноровано вимоги частини першої статті 777 та статті 778 Цивільного кодексу України, а також, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України, а саме:

- пунктом 1.5 зазначеного рішення не враховані умови укладених із членами асоціації (Позивача) договорів, одним із яких є договір №ДНП-2017-02/03 від 01.03.2017 року, що укладено з одним із членів Асоціації ТОВ «РЕВЕРС ЛТД»;

- відсутність належного контролю з боку уповноважених осіб Відповідача 1 щодо порядку виконання рішення №2184/6840 від 05.03.2019 року Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради;

- бездіяльність Департаменту транспортної Інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, що полягає у невиконанні ними вимог п. 2.1 та п. 2.2 зазначеного рішення Відповідача.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, (далі - Суд), від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. При цьому, згідно з пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України у справі 800/541/16 від 23 травня 2017 року.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №ДНП-2017-02/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.03.2017 року є договором надання послуг, оскільки передбачає вчинення КП "Київтранспарксервіс", як виконавцем, певних дій (надання права на організацію та експлуатацію місць паркування транспортних засобів) за плату, відтак, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі такого договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дій Київської міської ради та Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення дії, що передбачені пунктом 1.1. Рішення Київської міської ради від 05 березня 2019 року №2184/6840, щодо паркувальних майданчиків, що визначені в таблиці 1 додатку 5 до Рішення Київської міської Ради «Про встановлення місцевих порядків та зборів у м. Києві» - не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин, а стосується захисту приватних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Реверс-ЛТД", у зв`язку з чим цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, позовні вимоги в іншій частині підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Отже, з огляду на вищезазначене суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.

Керуючись статтями 14, 44, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Асоціації "Деснянський автомобіліст" повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна