Справа № 540/128/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/128/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУ ПФУ в Херсонській області, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника за період з січня 2019 року до травня 2019 року включно.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії в розмірі 33 108,19 грн.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області судовий збір у сумі 1681,60 грн.

- зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ч.1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку з окупацією частини території України та проведенням антитерористичної операції, позивачка була змушена покинути своє постійне місце проживання та переміститися до м. Скадовськ, Херсонської області. Після переміщення позивачка отримала довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу № НОМЕР_1 від 01.06.2017 року за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . На звернення позивачки щодо невиплати останній пенсії за період з січня по травень 2019 року відповідач листом від 19.11.2019 року № 925/З-99-1 та листом від 21.12.2019 року № 1104/З-99-1 повідомив про зупинення виплат пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2019 з причини відсутності її за фактичним місцем проживання. За особистою заявою позивачки 12.05.2019 року та на підставі рішення Комісії від 06.05.2019 року № 11, виплату пенсії поновлено з 01.03.2019 року. Також відповідачка в своєму листі зазначає, що на особовому рахунку ОСОБА_1 обліковуються нараховані, але невиплачені пенсійні кошти за період з січня по травень. Виплата суми заборгованості можлива після прийняття окремого порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України. Після проходження верифікації виплату пенсії відновлено з червня 2019 року. Таким чином, позивач вважає дії відповідача протиправними, такими, що суперечать ст.49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким визначений вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Також позивач посилається на практику ЄСПЛ та рішення Верховного суду у зразковій справі №805/402/18-а, згідно яких право на отримання пенсії є безперечним. Враховуючи зазначене, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року в адміністративній справі відкрито провадження, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано відповідача надати до суду завірені належним чином копії документів, в яких відображені нараховані та не виплачені ОСОБА_1 суми пенсії за період з січня до травня 2019 року (включно).

05 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що позивачка перебуває на обліку в Скадовському сервісному центрі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 01.01.2015 року та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058), як внутрішньо переміщена особа згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.03.2017 року № 6511-128306. Як зазначає відповідач, порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання (перебування), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 « Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Відповідно до п.1 Порядку, він визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі соціальних виплат) за рахунок коштів держбюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні соціальних виплат, в тому числі, пенсії, приймається Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними у м. Києві та Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад після підтвердження достовірності інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. Призначення (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі рішення ухваленого комісією.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 нараховані пенсійні кошти в сумі 6054,38 грн. З 01.01.2019 року розмір її пенсії становив 6054,38грн. З 01.01.2019 року виплату пенсії припинено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Скадовської районної державної адміністрації, протокол від 20.12.2018 року № 30 у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання ОСОБА_1 (акт обстеження матеріально побутових умов від 17.12.2018 № 2976). За особистою заявою ОСОБА_1 від 12.05.2019 року та на підставі рішення комісії Скадовської районної державної адміністрації по розгляду заяв та скарг громадян з питань нарахування субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого палива, призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та надання пільг окремим категоріям громадян прийнято рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2019 (витяг із протоколу від 06.05.2019 № 11). Враховуючи вищевикладене, пенсію поновлено з 01.03.2019 року. В поточному режимі пенсія виплачується з червня 2019 року. Виходячи з вищевикладеного відповідач зазначає про те що відсутні підстави для поновлення виплати пенсії з більш раннього строку.

Документи щодо відображення нарахування та не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з січня до травня 2019 року, витребуванні ухвалою суду від 20.01.2020 року, до суду не надходили.

В відзиві на позовну заяву відповідачем визнано , що на особовому рахунку ОСОБА_1 обліковуються нараховані, але не виплачені пенсійні кошти за період з січня по травень 2019 року на загальну суму 33108,19 грн., зазначено також, що виплата вказаних пенсійних коштів можлива після прийняття окремого порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 05.09.1994 року.

01 березня 2017 року позивачу видана довідка № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення.

Відповідно до вказаної довідки фактичним місцем проживанням позивачки є: АДРЕСА_2 .

З 01.01.2019 року, згідно листа відповідача від 21.12.2019 року №1104/З-99-1, відповідачем припинено виплату пенсії позивачці до з`ясування фактичного місця проживання ОСОБА_1 на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Скадовської районної державної адміністрації (протокол від 20.12.2018 ркоу №30) у зв`язку з не підтвердженням місця проживання позивачки.

Листом від 21.12.2019 року за № 1104/З-99-1 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Скадовської районної державної адміністрації, протокол від 20.12.2018 року № 30 у зв`язку із не підтвердженням фактичного місця проживання (акт обстеження матеріально-побутових умов від 17.12.2018 №2976) позивача виплату пенсії припинено з 01.01.2019 року. За особистою заявою ОСОБА_1 від 12.05.2019 року та на підставі рішення комісії від 06.05.2019 року № 11 виплату пенсії поновлено з 01.03.2019 року. З червня 2019 року виплата пенсії здійснюється у поточному режимі. Відповідач в своєму листі зазначає, що в органах Пенсійного фонду на особовому рахунку ОСОБА_1 обліковуються нараховані, але невиплачені пенсійні кошти за період з січня по травень 2019 року на загальну суму 33108,19 грн., у тому числі: за січень, лютий 2019 року по 6054,38 грн. за кожний місяць, за березень, квітень, травень 2019 року по 6999,81 грн. за кожний місяць відповідно.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії за період з січня по травень 2019 року та просить зобов`язати відповідача її виплатити.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

З аналізу зазначених норм Закону № 1058-IV слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону №1058-IV. Рішення комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не є підставою, передбаченою Законом для припинення виплати пенсії особі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці припинена виплата пенсії з 01.01.2019 року на підставі рішення комісії та протоколу від 20.12.2018 року №30.

Рішень пенсійного органу з цих підстав відповідачем до суду не надано, тому суд приходить до висновку, що такого рішення відповідачем не приймалось.

Таким чином, суд дійшов висновку, що виплата пенсії позивачці припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки рішення про припинення пенсійних виплат позивачці з 01.01.2019 року органами Пенсійного фонду України, яке передбачене саме Законом №1058-IV, не приймалось, суд приходить до висновку, що у ГУ ПФУ в Херсонській області були відсутні, встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", підстави для припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01.01.2019 року.

В той же час судом встановлено, що 06.05 2019 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Скадовської районної державної адміністрації виплату пенсії позивачці за фактичним місцем проживання поновлено з 01.03.2019 року. З червня 2019 року виплата пенсії здійснювалась у поточному режимі.

З пояснень відповідача у відзиві та листа від 21.12.2019 року вбачається, що пенсія позивачці за період з січня по травень 2019 року нарахована та буде виплачуватися, однак станом на день розгляду даної справи доказів щодо виплати боргу до суду не надано.

Відтак, враховуючи, що виплата пенсії з 01.01.2019 року припинена не з підстав, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд визнає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 за період з січня по травень 2019 року. Наслідком визнання протиправної бездіяльності є зобов`язання відповідача виплатити позивачці заборгованість з пенсії за період з січня по травень 2019 року.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З приписів даної норми слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, що може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В той же час позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення, а судом таких обставин не встановлено. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання позивача.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір у сумі 1681,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6), щодо не виплати ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з січня 2019 року до травня 2019 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) виплатити ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість по пенсії за період з січня по травень 2019 року включно, в розмірі 33 108,19 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6), на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1681,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010200