Справа № 500/274/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/274/20

24 лютого 2020 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Тернопільської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення штрафу від 20.12.2019 ВП № 60656799.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.12.2019 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З. (далі - державний виконавець), при примусовому виконанні виконавчого листа № 500/1528/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 14.11.2019, винесла постанову ВП № 60656799 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн. Позивач вважає, що оскаржена постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зазначеним виконавчим листом зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути клопотання від 25.02.2019 та 26.02.2019 (реєстраційні номери: 402696, 402681, 402683, 402678, 412760, 412761) про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та прийняти рішення у відповідності до вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Надалі, на підставі зазначеного виконавчого листа позивачем був підготовлений відповідний проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр . ОСОБА_1 та інші)", який був розглянутий 06.12.2019 на пленарному засіданні сесії міської ради, на підтвердження чого надав витяг з протоколу сорок першої сесії міської ради від 06.12.2019. Однак, за результатами голосування депутатів рішення не було прийнято, після чого 10.12.2019 позивач надіслав на адресу державного виконавця відповідну заяву, в якій повідомив про виконання рішення суду у справі № 500/1528/19.

Позивач зазначив, що неприйняття рішення за даний проект не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України останній не може в будь - який спосіб схиляти депутатів до голосування за той чи інший проект рішення, а тому державний виконавець безпідставно дійшла висновку, що позивач не виконав без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, як наслідок протиправно винесла оскаржену постанову.

Ухвалою суду від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

Водночас, ухвалою суду від 10.02.2020 допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на належного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 17.02.2020, в якій просить розглядати справу в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи судом. Про причини неявки суд не повідомив. Водночас, представник відповідача у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що оскаржену постанову державний виконавець винесла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (арк. справи 28 - 32).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

У зв`язку з неявкою у судове засідання 17.02.2020 всіх осіб, які беруть учать у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також, з урахуванням заяви представника позивача від 17.02.2020 про розгляд справи без його участі та повторної неявки відповідача, - суд згідно ухвали від 17.02.2020 перейшов до розгляду справи № 500/274/20 в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, Тернопільським окружним адміністративним судом 14.11.2019 видано виконавчий лист № 500/1528/19, яким зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути клопотання від 25.02.2019 та 26.02.2019 (реєстраційні номери: 402696, 402681, 402683, 402678, 412760, 412761) про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та прийняти рішення у відповідності до вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (арк. справи 35).

На підставі заяви стягувача, 19.11.2019 державний виконавець винесла постанову ВП № 60656799 про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого листа та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (арк. справи 34, 37).

За результатами розгляду заяви позивача про відкладення проведення виконавчих дій, 04.12.2019 державний виконавець винесла постанову ВП № 60656799 про відкладення проведення виконавчих дій з примусового виконання зазначеного виконавчого листа до 17.12.2019 (арк. справи 40, 42).

18.12.2019 на адресу відповідача надійшла заява позивача про закінчення виконавчого провадження ВП № 60656799 від 19.11.2019, мотивуючи тим, що рішення суду у справі № 500/1528/19 виконано в повному обсязі, так як на пленарному засіданні сесії міської ради, котре відбулося 06.12.2019 розглядався проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр . ОСОБА_1 та інші)", котрий за результатами розгляду було винесено на голосування, на підтвердження чого надав витяг з протоколу сорок першої сесії міської ради від 06.12.2019 (арк. справи 43, 13-13 з/б).

Як підтверджується витягом з протоколу сорок першої сесії міської ради від 06.12.2019, за результатами голосування депутатів зазначене рішення Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр . ОСОБА_1 та інші)" не було прийнято (арк. справи 44).

20.12.2019 державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа № 500/1528/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 14.11.2019, винесла постанову ВП № 60656799 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн, за невиконання рішення суду № 500/1528/19.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Суд встановив, що зазначеною постановою про відкриття провадження з виконання виконавчого листа № 500/1528/19 державний виконавець зобов`язав позивача виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (арк. справи 37).

За приписами частини першої статті 32 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Суд встановив, що за результатами розгляду заяви позивача про відкладення проведення виконавчих дій, 04.12.2019 державний виконавець винесла постанову ВП № 60656799 про відкладення проведення виконавчих дій з примусового виконання зазначеного виконавчого листа до 17.12.2019 (арк. справи 40, 42).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений виконавцем строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Суд встановив, що оскарженою постановою на позивача накладено штраф у розмірі 5100 грн, на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII, тобто за невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду № 500/1528/19 (арк. справи 11).

Однак, суд не погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою.

Преамбула Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає, зокрема сільську, селищну, міську раду.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (частина перша статті 25 Закону № 280/97-ВР).

За приписами пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Водночас, преамбула Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 № 93-IV (далі - Закон № 93-IV) визначає правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 93-IV депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Кожний депутат місцевої ради у раді та її органах, до складу яких він входить, має один голос. Депутат місцевої ради, який не входить до складу відповідного органу ради, може брати участь у його роботі з правом дорадчого голосу.

При цьому, частиною першою статті 30 Закону № 93-IV визначено, що депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання виконавчого листа № 500/1528/19, на найближчому пленарному засіданні, а саме на пленарному засіданні сорок першої сесії міської ради 06.12.2019 було розглянуто проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр . ОСОБА_1 та інші)", котрий за результатами розгляду було винесено на голосування.

Надалі, за результатами голосування депутатів зазначене рішення було не прийнято, про що свідчить витяг з протоколу сорок першої сесії міської ради від 06.12.2019 (арк. справи 13 -13 з/б).

При цьому, суд звертає увагу на те, що в даному випадку, неприйняття рішення за даний проект не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки Тернопільська міська рада не може в будь - який спосіб схиляти депутатів до голосування за той чи інший проект рішення, як наслідок державний виконавець безпідставно дійшла висновку, що позивач не виконав без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Таким чином, враховуючи те, що оскаржена постанова винесена державним виконавцем за відсутності підстав, встановлених частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що вона є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, як наслідок позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови, - задовольнити повністю.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З. від 20.12.2019 ВП № 60656799 про накладення штрафу на Тернопільську міську раду в розмірі 5100 грн.

Стягнути на користь Тернопільської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) судові витрати на суму 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. сплаченого судового збору згідно платіжного доручення №23 від 28 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.02.2020.

Реквізити сторін:

позивач - Тернопільська міська рада (місцезнаходження: вул. Листопадова 5, м. Тернопіль, 46001, );

відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: 46021, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8).

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.