Справа № 480/4104/19
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 р. Справа № 480/4104/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп`яненка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Державної міграційної служби України про визнання неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що є громадянином Народної республіки Бангладеш. Звернувся до Управління ДМС у Сумській області з заявою про визнання його біженцем. Відповідач рішенням від 20.05.2019 № 82 відмовив у оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, а бо особою, що потребує додаткового захисту. Рішенням ДМС України від 23.09.2019 № 142-19 скарга позивача на рішення УДМС була відхилена.

Управління ДМС у Сумській області не наведено конкретних підстав для відмови в оформленні документів. Позивач з 2013 року є членом Національної партії Бангладеш, члени якої переслідуються після перемоги у грудні 2018 року на виборах іншої партії. У зв`язку з цим має обґрунтовані побоювання за своє життя та через політичні переслідування. Системні порушення прав людини у Бангладеш підтверджується звітами міжнародних організацій. Залишити країну походження був змушений через неможливість безпечного проживання у ній. Його пояснення є послідовними, не суперечливими, містять інформацію про наявність реальних побоювань. Відповідачами не було враховано актуальну ситуацію у країні позивача. Необґрунтована відмова у оформленні документів може мати наслідком виникнення у позивача обов`язку повернутися до країни походження, що призведе до порушення його прав, порушення вимог ряду нормативних актів України та міжнародного законодавства. Влада Бангладеш не здатна забезпечити захист позивача від загрози переслідувань та дискримінації через політичні погляди. Позивач не бажає користуватися захистом країни походження.

Просить визнати неправомірними та скасувати рішення УДМС України у Сумській області від 20.05.2019 № 82, рішення ДМС України від 23.09.2019 № 142-19. Зобов`язати ДМС України прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач -УДМС у Сумській області у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що відповідно до керівництва УВКБ ООН саме позивач, як особа, що звертається з заявою, має довести наявність обставин про які він повідомляє. Має вказати причину через яку особисто він побоюється стати жертвою переслідувань. Позивач нелегально прибув на територію України з Російської Федерації у вересні 2018 року. З заявою про визнання біженцем звернувся 25.04.2019. До Росії за його твердженням в`їхав за карткою футбольного вболівальника. Зазначив, що є членом студентського крила Бангладеської націоналістичної партії та залишив країну через переслідування правлячої партії. У червні-липні 2017 року був заарештований на місяць у зв`язку з порушенням проти нього адміністративної справи. Після звільнення обов`язок з`явитися до суду не виконав. Вважає, що справа до цього часу перебуває у провадженні та є політично мотивованою. Позивач не повідомляє про наявність переслідувань у країні походження за будь-якою іншою ознакою. Сам лише факт наявності інших, ніж провладні політичних переконань не підставою для звернення за міжнародним захистом.

За твердженням ОСОБА_1 рішення про звернення за захистом він прийняв ще у 2017 році. Перебуваючи у Бангладеш був обізнаний з процедурою звернення та необхідністю мати докази на підтвердження обставин, на які посилаєшся. Ніяких доказів нападу та перебування у зв`язку з цим у лікарні, погроз вбивством, що за твердженням позивача відбувалось з ним, не надано. Пояснення про відсутність будь-яких документів не може вважатися задовільним та тлумачитися на користь позивача, оскільки він не залишав країну походження поспіхом. До звернення з заявою тривалий час перебував на території Російської Федерації та України, мав можливість користуватися Інтернетом.

Під час співбесід виявлено ряд неточностей та непослідовність, що суттєво впливають на загальну оцінку правдоподібності пояснень. Заявляючи про виїзд з Бангладеш через побоювання за життя у співбесіді зазначив про виїзд до Росії для перегляду ігор чемпіонату світу з футболу. Під час наступних бесід повідомив про адміністративну справу, яку раніше не згадував, але пояснити у чому саме полягала справа не зміг. У поясненнях позивача не містяться відомості про факти, які можливо кваліфікувати як переслідування.

Твердження про активну політичну діяльність також є непослідовними, суперечливими та непереконливими. Бангладеська націоналістична партія здійснює діяльність на підставі Конституції країни, не є забороненою. Пояснення про відсутність документів про членство у партії не відповідає дійсності, оскільки за інформацією з сайту відділення Австрійського Червоного Хреста партія з 2008 року змінено механізм членства у партії, введено стандартизований членський документ. Не відповідає дійсності і інформація, повідомлена позивачем, щодо часу заснування партії 01.02.1998 року. За повідомленням з офіційного сайту партії її засновано 01.09.1978 року. Заявляючи про активну участь у студентському крили політичної партії з 2012 року, виявив низьку обізнаність у питаннях структури та діяльності партії. Так, позивач вказує на перебування ним на керівних посадах протягом кількох років. Останньою з них називає помічника секретаря коледжу. При цьому дуже поверхово орієнтується у політичній програмі та ідеології партії. Навіть повідомлена позивачем інформація про зовнішній вигляд емблеми та прапора та гімну партії не відповідає тій, що розміщена на її офіційному сайті.

Вказуючи на обов`язок за посадою секретаря організовувати та відвідувати різноманітні мітинги та збори, не зміг повідомити про жоден мітинг чи акцію протесту з організованих партією у яких він безпосередньо брав участь.

За твердженням позивача він проживає в Україні за рахунок коштів, які отримує від сім`ї міжнародними грошовими переказами. За таких обставин його пояснення про втрату паспорту викликають обґрунтовані сумніви, оскільки отримання переказів без надання документів не є можливим.

За наявною інформацією внутрішня обстановка у Бангладеш дійсно є напруженою. Характеризується протистоянням правлячої політичної партії та опозиції, які супроводжується постійними акціями протесту та сутичками. Обстановка ускладнюється періодичними терористичними актами ісламістських радикалів. Разом з тим, зі інформацією МЗС України Бангладеш не є проблемною країною в питанні забезпечення базових прав людини. За поясненням позивача він у 2016 році отримав паспорт громадянина Бангладеш. У 2018 році вільно виїхав з країни. Відсутні вагомі підстави вважати, що він піддавався переслідуванням. Відповідно ж до наявної інформації по країні походження, особам, що переслідуються владою, розшукуються силами безпеки, у тому числі представникам опозиції, паспорти не видаються з метою перешкоджання виїзду з країни. Документування та вільний виїзд свідчать про відсутність будь-якого переслідування позивача.

Також не підтверджується наявність обставин, що є підставою для отримання додаткового захисту. На території Бангладеш не відбуваються збройні конфлікти, які призводять до загальнопоширеного насильства. Не встановлено фактів кримінального переслідування позивача, загрози застосування до нього смертної кари, тортур, нелюдського поводження.

Крім того, потрапивши на територію України нелегальним способом, позивач тривалий час не вживав ніяких заходів для звернення за захистом. Побоювання переслідувань, наявність загрози життю чи здоров`ю у зв`язку з політичною діяльністю позивача не підтверджені належним доказами, не є обґрунтованими. Він вдається до свідомої маніпуляції інформацією щодо країни походження з метою використання процедури визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту для легалізації свого перебування та території України. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав із зазначених підстав. Пояснив, що відповідачі, приймаючи рішення, які оскаржуються, вивчили обставини справи та інформацію по країні походження позивача не достатньо ретельно. Не прийняли до уваги інформацію про численні факти порушень прав людини, зокрема щодо представників опозиційних партій. Членом саме такої партії і був позивач.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечення проти позву підтримала із зазначених підстав. Пояснили, що при розгляді заяви позивача було належним чином вивчено усі обставини справи. Доказів переслідування позивача за ознакою політичних переконань, загрози його життю чи здоров`ю у випадку повернення до Бангладеш, загрози нелюдського з ним проводження, застосування тортур чи смертної кари не знайдено. В країні мають місце випадку дискримінації представників ЛГБТ спільноти з боку суспільства, вбивства честі скоювані членами родин тих мусульман, яких вважають такими, що збезчестили сім`ю. За наявною інформацією жертвами таких вбивств завжди ставали жінки. За даними опитувань переважна більшість мешканців Йорданії негативно ставляться до представників сексуальних меншин. Разом з тим, твердження позивача про кримінальне переслідування за одностатеві стосунки не підтверджується. Позивач надавав непослідовні та суперечливі пояснення щодо своєї політичної діяльності у країні походження та щодо інших обставин.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 є громадянином Народної Республіки Бангладеш, що підтверджується його поясненнями та копією паспорта (а.с. 16-17). Виїхав з країни походження для перегляду ігор чемпіонату світу з футболу та прибув до Москви повітряним транспортом 22.06.2018. На територію України прибув з порушенням встановленого прикордонного режиму у вересні 2018 року.

25.04.2019 звернувся до УДМС у Сумській області з заявою про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту (а.с. 49-55). Підставою виїзду з країни постійного проживання зазначив побоювання за своє життя та здоров`я. Через участь у політичній діяльності постійно надходили погрози вбивства. Тобто, мотивував свою заяву неможливістю перебування в країні постійного проживання через переслідування за політичні погляди. 25 травня 2019 року управлінням ДМС України в Сумській області складено висновок про відсутність встановлених законом підстав для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зроблено висновок про відсутність достовірних фактів, що свідчили б про обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками політичних переконань. Заяву визнано очевидно необґрунтованою та такою, що не містить ознак відповідності п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що видано наказ № 82 від 20.05.2019 (а.с.97-102).

Рішенням ДМС України від 23.09.2019 № 142-19 відхилено скаргу позивача на рішення УДМС у Сумській області (а.с. 110-114).

Відповідно до ст. 1 закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до позиції УВКБ ООН "Про обов`язки та стандарти доказування в заявах біженців" від 16.12.1998 року факти на підтвердження заяви біженця визначаються шляхом надання підтвердження та доказів. Докази можуть бути усними та письмовими. Відповідно до загальних правових принципів обов`язок доказування покладається на особу, що висловлює твердження. Таким чином, в заяві біженця заявник зобов`язаний доводити достовірність своїх доводів та точність фактів на яких ґрунтується заява. Обов`язок доказування здійснюється заявником , який надає правдиві підстави фактів, що стосуються заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийнято належне рішення. З огляду на особливості ситуації біженця, суддя зобов`язаний визначити та оцінити всі наявні факти. Заявник зобов`язаний переконати в правдивості своїх фактичних тверджень.

Необхідно враховувати той факт, що через травмуюче минуле заявник він не може говорити вільно; або зі спливом часу або внаслідок інтенсивності минулих подій заявник не може пригадати усі фактичні деталі або точно розповісти про них чи може сплутати їх; таким чином він може бути неточним при наданні детальних фактів. Неспроможність пригадати чи повідомити усі дати або незначні подробиці, а також незначна непослідовність, невелика неточність чи не вірні твердження, що не є суттєвими, можуть прийматися до уваги при остаточному визначенні правдоподібності, але не мають використовуватися як вирішальні фактори. Неподання документальних доказів для підтвердження усних тверджень не має перешкоджати прийняттю заяви, якщо такі твердження співпадають з відомими фактами та загальна правдоподібність є достатньою. При визначенні загальної правдоподібності заяви суддя має приймати до уваги коректність стверджуваних фактів, загальна відповідність та логічність історії заявника, докази надані замовником на підтвердження своїх тверджень, відповідність загальновідомим фактам та відомій ситуації в країні походження. Правдоподібність встановлюється, якщо заявник надав заяву, яка є логічно послідовною.

В зазначені заяві, позивач вказує на неможливість перебування в країні громадянської належності через побоювання зазнати переслідувань, про загрозу життю через політичні переконання відмінні від переконань правлячої партії. Вказує на неодноразові погрози. При цьому не зазначає, що такі погрози надходили від представників влади, також не зазначає, що звертався до органів влади у зв`язку з такими погрозами та не вказує на причину цього. В ході співбесід позивачем надавались пояснення щодо мотивів звернення за заявою про надання статусу біженця чи додаткового захисту, повідомлялось про фактичних обставини, що підтверджують наявність підстав для отримання такого статусу або захисту ( а.с. 65,79-84, 88-91).

При розгляді заяви відповідачем було досліджено інформацію по країні походження. Так, встановлено, що Департаментом імміграції та паспортів проводяться перевірки метою яких є виявлення осіб, що переслідуються владою, засуджених, осіб, що перебувають у розшуку. Таким особам може бути відмовлено у видачі паспорту. Також може бути відмовлено у видачі паспорту у випадку підозри участі особи за межами Бангладеш у діяльності, що може зашкодити суверенітету держави, її територіальній цілісності, безпеці. Відомі випадки перешкоджання у залишенні країни старшим членам Бангладеської націоналістичної партії (BNP). ЗА поясненням же самого позивача під час співбесід йому було видано паспорт у 2016 році без будь-яких зауважень чи перешкод. Також буз перешкод він виїхав з Бангладеш у 2018 році. Слідував до Об`єднаних Арабських Еміратів , а потім до Російської Федерації. При цьому не намагався отримати захист у жодній з цих країн. Крім того, перебуваючи на території України з вересня 2018 року позивач звернувся з заявою про визнання його біженцем лише у квітні 2019.

За дослідженою відповідачем інформацією щодо країни походження позивача політична обстановка в країні дійсно є напруженою та характеризується протистоянням між правлячою партією і опозицією, зокрема Бангладеською національною партією, що супроводжується сутичками під час акцій протесту. За твердженням позивача він був активним членом зазначеної партії з 2012 року. Разом з тим, вказуючи на свою активну політичну діяльність протягом тривалого часу, позивач виявив повне незнання програми та цілей партії. Крім того, надав відомості про керівництво партії, час її заснування, атрибути: гімн, емблема, прапор, які не відповідають інформації на офіційному сайті Бангладеської націоналістичної партії. Такі висновки відповідача ніякими, дослідженими судом доказами не спростовані. Також, вказуючи на активну участь у акціях протесту, позивач під час співбесід не повідомив про жоден конкретний випадок таких своїх дій. Не підтверджуються також ніякими, дослідженими судом доказами факти арешту позивача, погроз на його адресу. Тобто, жодна з обставин, повідомлених ОСОБА_1 як підстава для визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту не знайшла підтвердження. За таких обставин суд вважає правомірним висновок УДМС у Сумській області про те, що побоювання позивача бути вбитим через політичну діяльність не є підтвердженими переконливими доказами, у позивача відсутні умови для визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, передбачені п. п. 1, 13 ч.1 ст.1 закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а заява є очевидно необґрунтованою.

Відповідно до ст. 8 ч. 4 закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами попереднього розгляду заяв про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п. п. 1 чи 13 ч.1 ст.1 цього Закону.

Суд вважає, що рішення № 82 від 20.05.2019 прийнято УДМС у Сумській обалсті у межах повноважень та за наявності до того законом встановлених підстав.

Відповідно до ст. 12 ч. 1, 5 закону України рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом. Рішення за скаргою приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як на три місяці.

Позивач скористався своїм правом та оскаржив рішення УДМС у Сумській області. У скарзі виклав інформацію щодо країни походження, зокрема про сутички демонстрантів з владою, системні, на його думку, порушення прав людини, прав на вільне вираження поглядів. При цьому не навів будь-яких доказів неправомірності висновків УДМС у Сумській області. Не повідомив про будь-які факти, що свідчать про його особисту політичну чи громадську діяльність, про наявність у зв`язку з цим загрози переслідувань, тортур чи вбивства саме для нього (а.с. 106-108). За таких обставин суд вважає правомірним рішення УДМС України № 142-19 від 23.09.2019 про відхилення скарги ( а.с. 110).

На підставі викладеного, суд вважає, що підстави для визнання протиправними та скасування рішення УДМС у Сумській області № 82 від 20.05.2019 та рішення УДМС України № 142-19 від 23.09.2019 відсутні. У зв`язку з цим також відсутні підстави для зобов`язання УДМС України прийняти та розглянути заяву позивача про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. Позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Державної міграційної служби України про визнання неправомірними та скасування рішення № 82 від 20.05.2019 про відмову в оформленні документів для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, № 142-19 від 23.09.2019 про відхилення скарги на рішення управління Державної міграційної служби України у Сумській області, зобов`язання прийняти та розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовити в зв`язку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 24.01.2020.

Суддя О.В. Соп`яненко