Справа № 460/1943/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1943/19 пров. № 857/14082/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О., м. Рівне, у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2019 позивач Відкрите акціонерне товариство «Берестовецький спецкар`єр» звернулося до суду з позовом до Державної служби геології та надр України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладеного у формі листа № 11347/03/12-19 від 21.06.2019 про повернення Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спецкар`єр» заяви з доданими до неї документами щодо продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 06.02.2003 №2915 з метою видобування базальтів Берестовецького родовища у Рівненській області; зобов`язати відповідача продовжити строк дії та видати Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спеціалізований кар`єр» спеціальний дозвіл №2915 від 06.02.2003 на видобування корисних копалин Берестовецького родовища на 7 років до 06.02.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної служби геології та надр України, викладеного у формі листа за № 11347/03/12-19 від 21.06.2019 про повернення Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спецкар`єр» заяви з доданими до неї документами щодо продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 06.02.2003 № 2915 з метою видобування базальтів Берестовецького родовища у Рівненській області. Зобов`язано Державну службу геології та надр України продовжити строк дії та видати Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спецкар`єр» спеціальний дозвіл за № 2915 від 06.02.2003 року на видобування корисних копалин Берестовецького родовища на 7 років до 06.02.2024.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що не ґрунтується на дійсних обставинах, що мали місце, оскільки підтвердженням дати своєчасного подання позивачем заяви в строки, передбачені пунктом 14 постанови КМУ від 30.05.2011 № 615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», є відмітка відділення поштового зв`язку на описі вкладення у посилку про прийняття заяви про продовження дії спеціального дозволу на користування надрами від 06.02.2003 №2915.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Державна служба геології та надр України оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року та прийняти постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що підставами звернення до суду у даній справі (№460/1943/19) є невиконання рішення у справі №817/864/18. Обраний позивачем спосіб захисту є одним із способів виконання рішення у справі №817/864/18. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Таким чином, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні розглядатися не повинні.

Крім того, апелянт вважає, що рішення про зобов`язання Держгеонадр видати спеціальні дозволи на користування надрами є, та таким, що виходять за межі повноважень суду.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 06.02.2003 Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спецкар`єр» було видано спеціальний дозвіл на користування надрами Берестовецького родовища (спеціальний дозвіл № 2915 від 06.02.2003) строком дії 14 років. Дія дозволу закінчується 06.02.2017.

05.08.2016 позивач звернувся до Держгеонадр із заявою та додатковими документами, необхідними для продовження строку дії спеціального дозволу № 2915 від 06.02.2003.

На відповідну заяву Держгеонадра листом № 19901/13/12-16 від 24.10.2016 повідомило Відкрите акціонерне товариство «Берестовецький спецкар`єр» про відмову у продовженні строку дії відповідного спеціального дозволу на підставі пункту 15 Порядку № 615, а саме: відсутній позитивний висновок про проведення державної експертизи звітів щодо результатів геологічного вивчення надр а також інших геологічних матеріалів та повернуло подані матеріали товариству.

26.12.2016 позивач, доопрацювавши документи, необхідні для продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 2915 від 06.02.2003, подав заяву № 136 від 26.12.2016 та пакет документів для повторного розгляду заяви про продовження строку дії спеціального дозволу.

На відповідну заяву Держгеонадра листом №3466/13/12-17 від 16.02.2017 повідомило Відкрите акціонерне товариство «Берестовецький спецкар`єр» про відмову у продовженні строку дії відповідного спеціального дозволу на підставі пункту 15 Порядку № 615, а саме: географічні координати кутових точок ділянки надр не відповідають контуру підрахунку запасів базальтів Берестовецького родовища.

05.04.2017 позивач, виправивши географічні координати кутових точок ділянки надр, повторно подав заяву № 8/1 та № 8/2 від 05.04.2017 та пакет документів для розгляду заяви про продовження строку дії спеціального дозволу.

На відповідну заяву Держгеонадра листом № 13643/03/12-17 від 19.06.2017 повідомило Відкрите акціонерне товариства «Берестовецький спецкар`єр» про відмову у продовженні строку дії відповідного спеціального дозволу на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів від 18.05.2017 №197.

17.08.2017 позивач, доопрацювавши документи, необхідні для продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 2915 від 06.02.2003, подав заяву № 16-н від 17.08.2017 та пакет документів для повторного розгляду заяви про продовження строку дії спеціального дозволу.

На відповідну заяву Держгеонадра листом № 23661/12-17 від 25.10.2017 року повідомило Відкрите акціонерне товариство «Берестовецький спецкар`єр» про відмову у продовженні строку дії відповідного спеціального дозволу на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів від 03.10.2017 року № 366.

23.11.2017 позивач, доопрацювавши документи, необхідні для продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 2915 від 06.02.2003, подав заяву № 30 від 23.11.2017 та пакет документів для повторного розгляду заяви про продовження строку дії спеціального дозволу.

На відповідну заяву Держгеонадра листом № 30760/03/12-17 від 18.12.2017 повідомило товариство про відмову у продовженні строку дії відповідного спеціального дозволу на підставі пункту 15 Порядку № 615, а саме: ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» не вчасно подало заяву на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами, оскільки така заява була зареєстрована в Держгеонадрах 10.08.2016.

Відкритк акціонернк товариство «Берестовецький спецкар`єр» не погодилося із рішенням Держгеонадр у формі листа № 30760/03/12-17 від 18.12.2017 про відмову в продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами № 2915 від 06.02.2003 та оскаржило його до Рівненського окружного адміністративного суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі № 817/864/18 адміністративний позов ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Державної служби геології та надр України, оформленого листом № 30760/03/12-17 від 18 грудня 2017 року, про відмову в продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами № 2915 від 06 лютого 2003 року; зобов`язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяву Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» від 23.11.2017 № 30 про продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами № 2915 від 06 лютого 2003 року, з урахуванням висновків суду. Позовну вимогу ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» про зобов`язання Державної служби геології та надр України продовжити строк дії та видати спеціальний дозвіл за № 2915 від 06.02.2003 на видобування корисних копалин Берестовецького родовища на 7 років до 06.02.2024 залишено без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі № 817/864/18 апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі №817/864/18 без змін.

У зв`язку із набранням законної сили рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 року по справі № 817/864/18, позивач надіслав до відповідача заяву № 9 від 07.06.2019 року (в оскаржуваному рішенні помилково зазначено як заява № 105 від 27.05.2019) про продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 06.02.2003 № 2915 з метою видобування базальтів Берестовецького родовища, в якій просив відповідно до пункту 14 постанови КМУ від 30.05.2011 року № 615 №Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами№ та згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду, яке набрало законну силу 19.02.2019, продовжити дію спеціального дозволу на користування надрами від 06.02.2003 № 2915 з метою видобування базальтів Берестовецького родовища на термін 7 років.

Проте, Держгеонадра листом № 11347/03/12-19 від 21.06.2019 повідомило позивача про повернення заяви, оскільки ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» не вчасно подало до Держгеонадр заяву на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами (така заява була зареєстрована в Держгеонадрах 10.08.2016 року).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Кодексу України про надра користувачі надр мають право на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами.

Згідно з частиною 8 статті 16 Кодексу України про надра переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Відносини щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, а також процедура продовження строку дії дозволів визначається Порядком №615 (нормативний акт застосовується у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу 4 пункту 14 Порядку № 615 для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців на геологічне вивчення надр та геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку, - за три місяці до закінчення строку його дії. У заяві зазначається причина продовження строку дії дозволу. Надрокористувач, що не подав заяву в установлений строк, втрачає право на продовження строку дії дозволу.

Абзацом 5 пункту 14 Порядку № 615 встановлено, що для продовження строку дії дозволу надрокористувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону.

Пунктом 8 Порядку №615 передбачено, що для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1. Разом із заявою подаються дві копії заяви та доданих до неї документів. У заяві зазначаються назва і місцезнаходження ділянки надр, вид корисних копалин, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті), інформація для здійснення зв`язку із заявником (номер телефону, адреса електронної пошти), а також підстава для надання дозволу згідно з пунктом 8 цього Порядку. Заява реєструється організатором аукціону в журналі обліку з присвоєнням їй номера і зазначенням дати і часу подання. Підтвердженням реєстрації є відмітка організатора, що проставляється на копії заяви та повертається заявнику, або відмітка на описі вкладення у цінний лист про прийняття заяви на відправлення поштовим зв`язком.

Згідно з абзацом 14 пункту 14 Порядку № 615 рішення про продовження строку дії дозволу приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 615 надрокористувачеві відмовляється у продовженні строку дії дозволу у разі: невиконання ним умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою; прийняття органом місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства; подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідності документів, поданих заявником, вимогам пункту 14 цього Порядку; наявності інформації від правоохоронних органів та суб`єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні; відмови Мінприроди у погодженні продовження строку дії дозволу.

Пунктом 25 Порядку № 615 визначено, що про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін до нього орган з питань надання дозволу видає наказ, а Рада міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження. З метою попереднього розгляду матеріалів щодо надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, анулювання дозволів та внесення до них змін Держгеонадра або Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно до повноважень утворює комісію з питань надрокористування та затверджує положення про неї. До складу комісії з питань надрокористування, що утворюється Держгеонадрами, включаються спеціалісти Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Положення про зазначену комісію та її персональний склад затверджуються органом з питань надання дозволу за погодженням з Мінприроди. Накази Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу розміщуються протягом п`яти робочих днів на офіційному веб-сайті відповідного органу. Наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання дозволу, рішення про відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Виходячи з зазначеного, відповідач, отримавши від позивача матеріали на продовження строку дії спеціального дозволу, щодо якого заявлено позов, був зобов`язаний у строки та з підстав, наведених у Порядку № 615, прийняти одне з двох рішень у формі наказу, а саме: щодо продовження або відмови у продовженні строку дії спеціального дозволу. Всупереч викладеному відповідач наказ не видав.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №804/6947/15, від 05 серпня 2019 року у справі №816/2168/18, від 31 липня 2019 року у справі №826/23816/15.

Лист, яким відповідач відмовив у продовженні строку дії спеціального дозволу, у розумінні Порядку №615 не є належним рішенням, оскільки такі рішення Держгеонадра з наведених питань повинні прийматися колегіальним органом (комісією з питань надрокористування) та оформлятися належним чином. За наслідками розгляду відповідних заяв приймаються накази, які згідно з імперативними положеннями статей 19, 23 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» підписуються керівником такого органу; накази центрального органу виконавчої влади можуть бути скасовані Кабінетом Міністрів України повністю чи в окремій частині; накази центрального органу виконавчої влади підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, обов`язковим є прийняття як органом, який здійснює погодження, так і органом, який надає дозвіл на користування, відповідного розпорядчого рішення (позитивного чи негативного). В усіх інших випадках листування з позивачем в цей період не може бути взяте до уваги, оскільки Закон передбачає прийняття рішення з боку відповідача за результатами розгляду заяви позивача, а не наявність листування.

Встановлено, що вперше до Державної служби геології та надр України позивачем направлено заяву про продовження дії спеціального дозволу на користування надрами від 06 лютого 2003 року №2915 з додатками 05 серпня 2016 року, що підтверджується копією поштової квитанції № 0011 та опису вкладень у посилку від 05 серпня 2016 року. Факт отримання 10 серпня 2016 року заяви позивача відповідачем підтверджується в оскаржуваному рішенні, оформленому листом №30760/03/12-17 від 18 грудня 2017 року.

Враховуючи те, що на описі вкладення у посилку зазначена дата прийняття на відправлення поштовим зв`язком заяви позивача про продовження дії спеціального дозволу на користування надрами 05 серпня 2016 року, оскільки дія вищезазначеного спеціального дозволу на користування надрами закінчувалася 06 лютого 2017 року, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вчасно, тобто не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку дії спеціального дозволу, а саме до 06 серпня 2016 року, звернувся до Державної служби геології та надр України з заявою про продовження строку його дії.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, викладеного у формі листа № 11347/03/12-19 від 21.06.2019 про повернення Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спецкар`єр» заяви з доданими до неї документами щодо продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 06.02.2003 № 2915 з метою видобування базальтів Берестовецького родовища у Рівненській області.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача продовжити строк дії та видати Відкритому акціонерному товариству «Берестовецький спецкар`єр» спеціальний дозвіл за № 2915 від 06.02.2003 року на видобування корисних копалин Берестовецького родовища на 7 років до 06.02.2024 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частинами 3, 4 статті 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, які прийняті Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17.

Покликання апелянта, що таке рішення призведе до втручання у його дискреційні повноваження, які виходять за межі завдань адміністративного судочинства, не заслуговують на увагу, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими, чи абсолютними, та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 у справі № 817/498/17.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи, державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту», ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 року передбачено, що відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54), Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, держава має надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, які дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин, вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією, тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».

Аналіз національної системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод викладений також Європейським судом у рішеннях: «Гурепка проти України» від 06.09.2005р., № 61406/00, п. 59; «Кудла проти Польщі» від 26.10.2000р.; «Гарнага проти України» від 16.08.2013 № 20390/07 п. 29.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відтак, «ефективний спосіб правового захисту» це всього лише обраний позивачем спосіб захисту, який останній вважає найефективнішим.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що задоволення вказаної позовної вимоги позивача, у даному випадку, є ефективним способом правового захисту порушених прав та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача, а відтак і необхідність повторного звернення до суду, отже, така позовна вимога правомірно задоволена.

Згідно частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо покликання апелянта на те, що спір у даній справі та спір у справі №817/864/18 є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідстаними, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи видно, що предметом спору у даній справі є рішення відповідача, викладене у формі листа № 11347/03/12-19 від 21.06.2019, а у справі №817/864/18 рішення Державної служби геології та надр України, оформлене листом № 30760/03/12-17 від 18.12.2017.

Відтак, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року у справі №460/1943/19 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.02.2020.