Справа № 260/1759/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2020 року м. Ужгород№ 260/1759/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Міци О.-Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 не з`явилася;

за участі представника позивача Дубровської Олени Миколаївни;

відповідач: Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області представник Секерня Оксана Володимирівна;

відповідач: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі його ліквідаційної комісії представник Готра Ганна Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі його ліквідаційної комісії про визнання права,-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі його ліквідаційної комісії (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ), в якому просить суд: "1. Визнати моє право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у випадку звільнення з органів внутрішніх справ в період після 10.05.2011 року; 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з часу звільнення з органів внутрішніх справ."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року було залишено без розгляду частину позовних вимог. Зокрема, заява представника позивача була задоволена та позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, в особі його ліквідаційної комісії, про визнання права та зобов`язання витини дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з часу звільнення з органів внутрішніх справ залишено без розгляду.

Таким чином після постановлення вищевказаної ухвали на вирішенні Закарпатського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі його ліквідаційної комісії (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ), яки позивач просить суд: "1. Визнати моє право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у випадку звільнення з органів внутрішніх справ в період після 10.05.2011 року".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року було відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ в період з 01 вересня 1996 року до 31 січня 2012 року. Наказом начальника УМВС України в Закарпатській області № 14/ос від 30 січня 2012 року, позивача було звільнено у запас (пункт 64 "ж") з органів внутрішніх справ, а саме з посади оперуповноваженого Мукачівського міжрайонного - відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України в Закарпатській області (в період з 08 вересня 2011 року до 31 січня 2012 року виконував обов`язки начальника сектора карного розшуку Мукачівського РВ УМВС України в Закарпатській області). Календарна вислуга на день звільнення позивача складала - 15 років 05 місяців, 00 днів. Після звільнення пенсія відповідно до Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не призначалася. У жовтні 2019 року позивач звернувся за роз`ясненням до працівників Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області з приводу призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивачу було роз`яснено, що він не набув такого права, оскільки відповідно до чинної редакції вказаного закону для набуття права на призначення пенсії на час звільнення було необхідним наявність календарної вислуги - 20 років 6 місяців. Позивач вважає, що набув права на призначення пенсії до 01 жовтня 2011 року, тобто до вступу в дію змін до статті 12 Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки на той час вислуга з урахуванням пільгової становила понад 20 років, а тому застосування до спірних правовідносин вимог статті 12 Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 порушує принцип незворотності дії закону у часі, і маг наслідком звуження змісту та обсягу існуючих прав. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області з письмовою заявою про призначення пенсії, та пакет відповідних документів (копія паспорту, наказ про звільнення, довідки про грошове утримання, додаткові види грошового утримання, послужний список, трудову книжку). Однак, на таку заяву отримав письмову відповідь, у якій відповідач фактично відмовив у призначенні пенсії з посиланням на необхідність попереднього звернення до ГУ УМВС України в Закарпатській області, яке у свою чергу також не визнає права позивача на пенсійне забезпечення.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області просив суд відмовити повністю в задоволенні позову, що у відповідності до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 3-1 від 30.01.2007 року (далі по тексту Порядок № 3-1) заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи. ОСОБА_1 всупереч пункту 1 Порядку № 3-1 звернувся безпосередньо до головного управління з заявою про призначення пенсії, 05 листопада 2019 року головним управлінням розглянуто заяву про призначення пенсії позивачу та листом № 40894 від 05 листопада 2019 року повідомлено про необхідність попереднього звернення до ГУ УМВС України в Закарпатській області. Оскільки позивач був звільнений зі служби з органів внутрішніх справ України йому запропоновано звернутися до сектору із соціально-гуманітарних питань, на який покладено ці функції, за адресою м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд.12, каб. 510. З огляду на вищевикладене, головне управління не проводило обрахунок пенсії, оскільки позивач всупереч пункту 1 Порядку №3-1 звернувся безпосередньо до головного управління, а не через уповноважені структурні підрозділи.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі його ліквідаційної комісії просив суд відмовити повністю в задоволенні позову. Вказав, що наказом начальника УМВС України в Закарпатській області №14/ос від 30 січня 2012 року, позивача було звільнено у запас (пункт 64 "ж") з органів внутрішніх справ, а саме з посади оперуповноваженого Мукачівського міжрайонного - відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України в Закарпатській області, з 31 січня 2012 року. Вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні складає 15 років 05 місяців 00 днів. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон України № 2262-ХІІ). На момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ (31 січня 2012 року) вказаний Закон України № 2262-ХІІ діяв у редакції від 11 листопада 2011 року. Згідно із статтею 12 пунктом "а" абзацом 3 Закону України № 2262-ХІІ для призначення пенсії за вислугу років у період з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року необхідно було мати вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше. Позивач звільнений з органів внутрішніх справ 31 січня 2012 року з календарною вислугою 15 років 05 місяців 00 днів. У зв`язку з відсутністю достатньої календарної вислуги років підстав для призначення йому пенсії немає. В позовній заяві позивач також посилається на Постанову Кабінету Міністрів від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" за якою, на його думку, повинна була зарахуватися пільгова вислуга. Дана Постанова не може застосовуватися для обчислення розміру вислуги років позивача, оскільки на момент звільнення з органів внутрішніх справ він не мав права на призначення пенсії відповідно до Закону.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі з мотивів, що наведені у ньому.

Представники відповідачів в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечили та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом начальника УМВС України в Закарпатській області №14/ос від 30 січня 2012 року, позивача було звільнено у запас (пункт 64 "ж" за власним бажанням) з органів внутрішніх справ, а саме з посади оперуповноваженого Мукачівського міжрайонного - відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України в Закарпатській області, з 31 січня 2012 року. Календарна вислуга на день звільнення позивача складала - 15 років 05 місяців, 00 днів (а.с. 13).

Заявою від 01 листопада 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області з метою призначення йому пенсії надавши відповідні документи (копія паспорту, наказ про звільнення, довідки про грошове утримання, додаткові види грошового утримання, послужний список, трудову книжку) (а.с.а.с. 18, 19).

Головним управлінням розглянуто заяву про призначення пенсії позивачу та листом № 40894 03.19 від 05 листопада 2019 року повідомлено про необхідність попереднього звернення до ГУ УМВС України в Закарпатській області. Оскільки позивач був звільнений зі служби з органів внутрішніх справ України йому запропоновано звернутися до сектору із соціально-гуманітарних питань, на який покладено ці функції, за адресою м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд.12, каб. 510 (а.с. 20).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

У відповідності до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.02.2007 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.02.2007 року за №135/13402 (далі по тексту - Порядок № 3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України. Міністерства внутрішніх справ України. Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України. Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно пункту 16 Порядку № 3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Приписами пункту 17 Порядку № 3-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Отже, отримавши від відповідного органу заяву про призначення пенсії за вислугу років разом з пакетом документів, що підтверджує відомості про особу та її стаж, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний перевірити правильність оформлення та наявність усіх обов`язкових документів, необхідних для призначення пенсії.

Встановивши, що заявником подано усі необхідні документи, що оформлені відповідно до вимог Порядку № 3-1, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний розглянути їх по суті та не пізніше десяти днів з дня їх надходження прийняти рішення щодо призначення пенсії за вислугу років або відмовити у її призначенні.

З аналізу наведеного вбачається, що орган, який призначає пенсію зобов`язаний після надходження від уповноважених структурних підрозділів міністерств та відповідних служб подання прийняти мотивоване рішення, оформлене протоколом.

Судом встановлено, що позивача було звільнено у запас з органів внутрішніх справ, а саме з посади оперуповноваженого Мукачівського міжрайонного - відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України в Закарпатській області.

Як вбачається з копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 40894 03.19 від 05 листопада 2019 року, підставою для повернення пакету документів позивачу була необхідність попереднього звернення до ГУ УМВС України в Закарпатській області, оскільки позивач був звільнений зі служби з органів внутрішніх справ України йому запропоновано звернутися до сектору із соціально-гуманітарних питань, на який покладено ці функції.

Таким чином, заяви про призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України № 2262-ХІІ, подаються цими особами до Головних управлінь Пенсійного фонду України в областях, як органів, що призначає пенсії, через уповноважені структурні підрозділи, в даному випадку, ліквідаційна комісія управління МВС України в Закарпатської області.

У свою чергу, рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України № 2262-ХІІ приймають органи Пенсійного фонду України (стаття 49 Закону України № 2262-ХІІ).

Тобто, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В той же час, суд наголошує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не є органом, який має право визначати розмір грошового забезпечення для обчислення пенсій або обчислювати вислуги років. Відповідач в даному випадку є органом, який призначає пенсію відповідно до поданих документів структурним підрозділом, в якому позивач здійснював службу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, отримавши заяву позивача з переліком документів про призначення пенсії, рішення про призначення чи відмову у призначенні пенсії за вислугу років відносно позивача не приймалось, з підстав, що пов`язані з правильністю оформлення заяви про призначення пенсії, оскільки до моменту надходження від уповноваженого структурного підрозділу подання у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не проводило обрахунок пенсії, оскільки позивач всупереч пункту 1 Порядку № 3-1 звернувся безпосередньо до головного управління, а не через уповноважені структурні підрозділи.

А відтак, позовні вимоги щодо визнання права позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 пункту "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", судом визнається необґрунтованим, оскільки за наслідками розгляду даної справи, судом встановлено, що позивача не було позбавлено такого права, та не відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю певної вислуги років.

Відповідно до приписів статей 40-44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи пенсійного фонду зобов`язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях виплати, призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на іншій.

Повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у випадку звернення позивача до органу пенсійного фонду через уповноважені структурні підрозділи про призначення пенсії, і за наслідками такого звернення буде прийняте рішення про відмову в її призначенні у зв`язку з відсутністю певної вислуги років, то така б відмова підлягала оскарженню в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з метою виконання завдань адміністративного судочинства, зокрема в частині, що стосується захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб то необхідно, щоб такі права, свободи та інтереси - були порушені, що під час розгляду даної справи судом не встановлено.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі його ліквідаційної комісії (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) про визнання права - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 13 лютого 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 18 лютого 2020 року.

СуддяС.Є. Гаврилко