Справа № 160/8893/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2020 року Справа № 160/8893/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
за участі: позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: представника відповідача: Іващенка В.В., Резнікова Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Прийняття оскаржених податкових повідомлень - рішень обумовлено висновками перевіряючих про безпідставне віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат господарської діяльності витрат з придбання у 2017 та 2018 роках консультаційних послуг у ФОП ОСОБА_2 , всього на суму 4500 грн.; витрат з придбання електроенергії у ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» та витрат з придбання підакцизних товарів (сигарет) у ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА». Однак всі зазначені витрати здійснені позивачем в межах власної господарської діяльності та підтверджені всіма необхідними первинними документами, необхідність ведення яких передбачена законодавством, а тому означені податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем необгрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали вплив на правильне прийняття рішення, а тому є протиправними і підлягають скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/8893/19 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 жовтня 2019 року. Останнє судове засідання відбулося 09 січня 2020 року.
09 жовтня 2019 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому ним викладені заперечення проти позовних вимог та вказано, що під час проведеної планової перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу витрат господарської діяльності витрати, які з такою діяльністю не пов`язані, зокрема, по придбанню консультаційних послуг у ФОП ОСОБА_2 , а також витрат з придбання електроенергії у ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», оскільки така електроенергія використана не позивачем особисто, а його орендарем ФОП ОСОБА_3 .
24 жовтня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ним викладені заперечення проти доводів відповідача та зазначені доводи, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.
У судовому засіданні 09 січня 2020 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджуєтьс наявними матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.11.1993 Нікопольською районною державною адміністрацією, на податковий облік взятий 26.11.1993 за №23, перебуває на загальній системі оподаткування та є платником ПДВ з 24.07.1997.
Основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (Код КВЕД 47.11).
Перевіркою встановлено, що у періоді, що перевірявся, позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, надання в оренду власного нерухомого майна.
Згідно з висновками означеного акта, перевіркою встановлено порушення:
- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 - -2018 роки в загальній сумі 3370,70 грн., в т.ч.: за 2017 -180,00 грн., за 2018- 3190,70 грн.;
- порушення п.163.1 ст.163, п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за 2017-2018 роки в загальній сумі - 280,89 рн . в т.ч.: за 2017 - 15,00 грн., за 2018 - 265,89 грн.;
- порушення п.46.1 ст.46, п.п.47.1.3 п.47.1 ст.47, п.51.1ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не надано податковий розрахунок сум доходу за формою 1- ДФ за II квартал 2018 року.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) згідно договору від 26.09.2017 №2/09/2017 з ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) протягом 2017-2018 років були отримані консультаційні послуги, пов`язані з адміністративним оскарженням акта перевірки на загальну суму 4500,00 грн., а саме: 2017 рік - 1000,00 грн. (платіжне доручення від 12.10.2017р. №1737), за 2018 рік - 3500 (платіжне доручення від 09.01.2018р. №1981).
Згідно книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 та розшифровки інших витрат Додатку 2 до податкових декларацій за 2017-2018 роки включено витрати за консультаційні послуги у розмірі 4500,00 грн.; в т.ч. 2017 - 1000,00 грн., 2018 - 3500,00 грн., при цьому вказані витрати не пов`язані з отриманням доходів та веденням господарської діяльності ОСОБА_1 .
Отже, в порушення пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ФОП ОСОБА_1 завищено інші витрати за отримані консультаційні послуги та занижено загальний оподатковуваний дохід за 2017 рік на суму 1000,00 грн., за 2018 рік на суму 3500,00 грн..
В ході перевірки на підставі Єдиного реєстру податкових накладних, книг обліку розрахункових операцій, контрольних стрічок РРО по РРО MINI-Т 400МЕ фіскальний номер 300448828, MINI-600.05МЕ № НОМЕР_3 був проведений аналіз придбання та реалізації товарно-матеріальних цінностей.
Станом на дату складання акта інформацію про залишки ТМЦ із зазначенням номенклатури у ціновому та кількісному виразі на 31.12.2018 не надано.
В ході проведення перевірки 18.03.2019, 29.03.2019 ФОП ОСОБА_1 вручено письмові запити стосовно надання первинних документів та пояснень, в тому числі залишків товарно-матеріальних цінностей (товарів) із зазначенням номенклатури у ціновому та кількісному виразі на 01.01.2017, на 01.01.2018, на 31.12.2018.
Листом від 26.03.2019 №1 ФОП ОСОБА_1 надано відповідь, згідно якої «...Податковим кодексом України не передбачений механізм ведення товарних залишків у ціновому та кількісному виразі для ФОП. Облік ТМЦ здійснюється в сумарному виразі, без ПДВ».
У зв`язку з чим перевіряючі вказали, що аналіз придбаних та реалізованих ТМЦ та їх залишків на станом на початок та кінець періоду, що перевіряється, проводиться з метою встановлення їх відповідності з даним обліку та витрат відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України.
Згідно договору оренди нежитлових приміщень від 29.12.2016 б/н ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) здає в оренду ФОП ОСОБА_3 (орендар) частину торгового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 (площа 40,0 м.кв.) та приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 (площа 76.3 м.кв.). Згідно з пунктом 3.1 Договору, орендна плата складає 647,0 грн. на місяць. Згідно з пунктом 3.2 Договору вартість електроенергії оплачується «Орендарем» в розмірі 50% фактичного споживання. Орендна плата за 2018 рік склала 7764,00 грн. з ПДВ (647,0 грн. *12).
Щодо віднесення позивачем до витрат господарської діяльності витрат за отримані консультаційні послуги, суд зазначає таке.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 06 жовтня 2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладений договір про надання консультаційних послуг №1/10/2017.
Пунктом 1.2 означеного договору передбачено, що надання консультаційних (представницьких) послуг здійснюється шляхом усного консультування, підготовки письмових документів (заперечення на акт перевірки, скарг на податкові повідомлення -рішення, позовних заяв, тощо), телефонних розмов та участі в засіданнях комісії по розгляду скарг та судах, тощо.
Пунктом 3.1 договору №1/10/2017 від 06.10.2017 визначено, що вартість консультаційних послуг, зазначених в п. 1.2. Договору, становить 1000 (одну тисячу) грн.
На виконання умов договору №1/10/2017 від 06.10.2017 сторонами 06 жовтня 2017 року підписано завдання про проведення консультаційного обслуговування.
На виконання умов п.3.1 договору №1/10/2017 від 06.10.2017 позивачем проведено оплату консультаційних послуг на суму - 1000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 12.10.2017 № 1737.
09 січня 2018 року позивачем отримано акт приймання - передачі послуг за договором №1/10/2017 від 26.10.2017 на загальну суму - 3500,00 грн. на виконання умов п.3.2 договору №1/10/2017 від 06.10.2017.
ФОП ОСОБА_1 09 січня 2018 року здійснено оплату винагороди за консультаційні послуги у сумі 3500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.01.2018 № 1981.
Таким чином, придбані у ФОП ОСОБА_2 консультаційні послуги мали позитивний вплив на результати господарської діяльності позивача.
Пунктом 177.2. статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначений перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Отже, суд зазначає, що для врахування витрат на консультаційні послуги при обчисленні об`єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв`язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження їх первинними документами.
Аналогічна позиція викладена також в листі Державної фіскальної служби України від 06.07.2017 № 8534/К/99-99-13-01-02-14.
В матеріалах справи наявні: договір про надання консультаційних послуг від 06.10.2017 №1/10/17, завдання щодо проведення консультаційного обслуговування, акт приймання - передачі послуг по договору №1/10/17 від 06.10.2017 про надання консультаційних послуг від 09.01.2018; платіжні доручення від 11.10.2017 №1737 на суму 1000,00 грн. та платіжне доручення від 09.01.2018 №1981 на суму 3500,00 грн. (а.с. 72 а.с. 77, т.1).
Станом на дату написання акта інформацію про залишки ТМЦ із зазначенням номенклатури у ціновому та кількісному виразі на 31.12.2018 не надано.
В ході проведення перевірки 18.03.2019, 29.03.2019 ФОП ОСОБА_1 вручено письмові запити стосовно надання первинних документів та пояснень, в тому числі залишків товарно-матеріальних цінностей (товарів) із зазначенням номенклатури у ціновому та кількісному виразі на 01.01.2017, на 01.01.2018, на 31.12.2018.
Листом від 26.03.2019 №1 ФОП ОСОБА_1 надано відповідь, в якій повідомлено, що Податковим кодексом України не передбачений механізм ведення товарних залишків у ціновому та кількісному виразі для ФОП, тому облік ТМЦ здійснюється в сумарному виразі, без ПДВ.
Як вказали перевіряючі контролюючого органу, аналіз придбаних та реалізованих ТМЦ та їх залишків станом на початок та кінець періоду, що перевіряється, проводиться з метою встановлення їх відповідності з даним обліку та витрат відповідно до статті 177 Податкового кодексу України.
Із такою позицією контролюючого органу, суд не погоджується, з огляду на таке.
Обов`язки платника податків визначені ст.16 ПК України.
Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений у ст. 177 ПК України.
Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат.
Форма та порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481.
Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.
Поняття «запаси» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку «Запаси», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 (зі змінами).
При цьому, п. 2 ст. 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.
Отже, дія Закону N996 не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання як фізичні особи - підприємці.
Враховуючи викладене, нормами чинного законодавства обов`язок щодо ведення обліку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування не передбачений.
Суд також зазначає, що означена позиція щодо питань ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування висловлена Державною фіскальною службою України в листі від 06.02.2018 № 506/О/99-99-13-01-02-14/ІПК.
Як вказав позивач, згідно з умовами договору № 124 від 03 квітня 2008 року між ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» та ФОП ОСОБА_1 впродовж 2018 року ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» надавало електроенергію ФОП ОСОБА_1 для ведення господарської (комерційної діяльності), за адресами: АДРЕСА_3 (магазин з продажу продуктів харчування); АДРЕСА_2 ( магазин з продажу швейних виробів).
Суд зазначає, що відповідно до приписів п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України, фізична особа - підприємець - орендодавець має право відносити до витрат господарської діяльності витрати на оплату комунальних послуг нерухомого майна, що використовується в господарській діяльності та прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг на підставі документального підтвердження факту їх сплати.
Якщо орендодавець згідно з договором оренди отримує від орендаря відшкодування витрат на оплату спожитих комунальних послуг на утримання нерухомого майна у складі вартості орендної плати, то ця сума включається до загального оподатковуваного доходу орендодавця та до складу витрат на підставі документального підтвердження факту сплати комунальних рахунків.
Окремо, фізична особа - підприємець орендар має право відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст.177 ПК України відносити до витрат господарської діяльності витрати на оренду майна, що використовується у господарської діяльності згідно договору оренди та суми сплачених комунальних послуг, у тому числі на підставі документального підтвердження факту їх сплати.
Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ст. 284 ГК України).
Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 286 ГК України).
Законом України від 24.06.2004 №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи власників приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або у комплексу будинків і споруд.
Отже, основним предметом договору оренди є встановлення розміру орендної плати за користування майном. Якщо орендар самостійно не укладає договори на споживання комунальних послуг, а здійснює відшкодовування орендодавцю в частині понесених ним витрат на оплату комунальних послуг, то у договорі оренди має бути визначено порядок розрахунку вартості спожитих орендарем комунальних послуг та їх оплати (компенсації).
Тобто, фізична особа - підприємець орендодавець має право відносити до витрат господарської діяльності витрати на оплату комунальних послуг нерухомого майна, що використовується в господарській діяльності та прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг на підставі документального підтвердження факту їх сплати (п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України).
Якщо орендодавець згідно з договором оренди отримує від орендаря відшкодування витрат на оплату спожитих комунальних послуг (опалення, електричної енергії, водопостачання, водовідведення) на утримання приміщення, то при обчисленні об`єкта оподаткування орендодавець враховує суми такої отриманої компенсації у складі доходу на підставі п. 177.2 ст. 177 ПК України, а суму коштів, сплачених постачальнику комунальних послуг, - у складі інших витрат, пов`язаних з господарською діяльністю на підставі п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України. При цьому, такі витрати мають бути підтверджені відповідними первинними документами.
Виходячи з вищенаведеного, понесені витрати по сплаті за електроенергію, яка спожита орендарем можуть бути віднесені орендодавцем до витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності ФОП лише за умови врахування останнім суми такої отриманої компенсації у складі доходу на підставі п. 177.2 ст. 177 ПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В матеріалах справи відсутній договір оренди нежитлових приміщень від 29.12.2016 б/н, на підставі якого ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) здає в оренду ФОП ОСОБА_3 (орендар) частину приміщення, за адресою АДРЕСА_1 (площа 40,0 м.кв.) та приміщення, за адресою АДРЕСА_2 (площа 76.3 м.кв.).
Окрім того, ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи не підтвердив того, що використав в операціях, що є господарською діяльністю платника податку, електроенергію за 2018 рік на загальну суму ПДВ - 2911,45 грн.
У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 132, 194, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 827 (вісімсот двадцять сім) грн. 34 коп
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 січня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова