Справа № 460/1951/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2020 року м. Рівне №460/1951/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Омельчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доЖитомирської митниці ДФС
про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Житомирської митниці ДФС (далі - відповідач) про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.08.2019 №UA101050/2019/00033 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.08.2019 №UA101000/2019/2000265/2.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо фактично сплаченої за товар ціни.

Ухвалою суду від 23.08.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний судом строк позивач допущені недоліки усунула.

Ухвалою суду від 15.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву.

У межах встановленого судом строку відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого дії посадових осіб митниці при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості відповідають приписам законодавства з питань державної митної справи, а тому підстави для скасування спірних рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відсутні.

Ухвалою суду від 12.11.2019 задоволено клопотання відповідача - постановлено проводити судові засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.12.2019 у зв`язку з витребуванням додаткових доказів продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 15.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що аналіз норм Митного кодексу України вказує на те, що обов`язок визначення митної вартості товару лежить на імпортерові. При цьому, митний орган може витребовувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зазначила, що усі основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, декларант митному органу надав. При цьому, жодних розбіжностей чи суперечностей подані документи не містили.

Вказала, що Митний кодекс України не містить заборони здійснювати платежі третьою особою на користь особи, яка імпортує товар. Оскільки у довірителя був відсутній відкритий рахунок у банку Польщі, то перерахунок коштів було здійснено іншою особою.

Крім цього, за нормативними актами Євросоюзу, автомобільним майданчикам (таким як "LERA-PLUS b.v.b.a.") надано право реалізації переданих на комісію автомобілів без переоформлення на себе права власності.

Відтак, усі зауваження відповідача з приводу наявності сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості та з приводу непідтвердження числових значень складових митної вартості є необґрунтованими та надуманими.

Зауважила, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов, суду пояснив, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого декларантом позивача до митного оформлення, встановлено, що документи містять розбіжності.

Зокрема, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу попереднім власником зазначену відмінну особу від тієї, що склала відповідний рахунок-фактуру. Довідка про витрати на транспортування не містить даних про маршрут слідування, пункт відправлення автомобіля, ким здійснено доставку транспортного засобу та в чому полягають транспортні витрати, що позбавило митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування.

За таких обставин, сумніви митного органу в достовірності визначення позивачем митної вартості імпортованого автомобіля є цілком обґрунтованими.

Додатково надані декларантом в межах процедури консультацій документи не могли бути використані для підтвердження митної вартості товару, оскільки не містили належних даних щодо платника або щодо цінової інформації на товар.

Звернув увагу суду на те, що декларантом позивача у митній декларації самостійно було вибрано резервний метод визначення митної вартості товару, а тому посилання позивача на протиправність застосування відповідачем саме цього методу є безпідставними.

Таким чином, оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши у судовому засіданні долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

05.08.2019 ОСОБА_2 відповідно до довіреності від 29.07.2019 (а.с.19) ввіз на митну територію України для ОСОБА_1 через митний пост "Новоград-Волинський" Житомирської митниці ДФС легковий автомобіль марки "Renault" моделі "Megan Scenic", що був у використанні, модельний рік виготовлення - 2015, календарний рік виготовлення - 2015, колір - сірий, тип двигуна - дизельний, номер кузова - НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1461 см куб, потужність двигуна - 81 кВт, загальна кількість місць - 7, тип кузова - універсал, призначення - пасажирський, дата першої реєстрації - 04.06.2015, країна виробництва - Франція, країна походження - Франція.

07.08.2019 для проведення митного оформлення зазначеного транспортного засобу уповноваженою особою позивача - декларантом ОСОБА_3 до Житомирській митниці ДФС було подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №UA101050/2019/011008 (а.с.11), до якої додано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) 30.07.2019 №2690-07/19 (а.а.с.120-121), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05.08.2019 №UA205010/2019/121815 (а.с.65), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2015 № НОМЕР_2 (а.а.с.113-115), довідку про транспортні витрати від 07.08.2019 (а.с.67), довіреність від 29.07.2019 (а.с.19), інформація про клас екологічності Євро-5 від 04.06.2015, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону від 17.05.2018 FN869659, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України від 02.10.211 (а.с.20).

У поданій митній декларації зазначено, що визначення митної вартості товару (автомобіля), який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму "імпорт", здійснювалося за 6 (резервним) методом (графа 43 митної декларації №UA101050/2019/011008), митна вартість автомобіля становить 5700Євро.

Після реєстрації зазначеної митної декларації в базі даних електронної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками - визначено, зокрема, наступні ризики (а.с.62):

- 103-1 "Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що їх заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС (Держмитслужби) ДФС";

- 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів";

- 106-2 "Витребування документів, які підтверджують мину вартість товарів".

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання наступних документів, які підтверджують інформацію щодо митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією: 1) договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 4) копія митної декларації країни відправлення.

Враховуючи викладене, митним органом під час письмових консультацій листами від 09.08.2019 та від 12.08.2019 запропоновано позивачу надати зазначені додаткові документи. При цьому, наголошено, що відповідно до ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (а.с.70).

На вказану пропозицію декларант надав додаткові документи, а саме:

- копію митної декларації країни відправлення від 02.08.2019 №19ВЕЕ413 (а.а.с.123-124);

- банківський документ про переказ валюти від 02.08.2019 (а.а.с.117-118);

- довідки з історії автомобіля від 29.07.2019 (а.с.73);

- роздруківки з інтернет-ресурсу від 08.08.2019 (а.а.с.74-75).

Декларант вказав, що інших документів надати не має можливості (а.с.70, зворот).

13.08.2019 Житомирською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/2000265/2 за митною декларацією від 07.08.2019 №UA101050/2019/011008. Цим рішенням митну вартість легкового автомобіля, що був у використанні, марки "Renault" моделі "Megan Scenic", ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , було збільшено з 5700,00EUR до 8255,00EUR (а.с.13).

У вказаному рішенні зазначено: "Митна вартість, визначена згідно з положеннями статті 64 "Резервний метод" Митного кодексу України, повинна ґрунтуватися на раніше визнане (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Документи, подані для митного оформлення містять розбіжності не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме:

У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2015 № 607241510 (S273032608) попереднім власником зазначено особу (ALPHABET BELGIUM LONG TERM REN TAL NV), відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру №2690-07/19 від 30.07.2019 (LERA-PLUS b.v.b.a.), що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності особи, що склала рахунок-фактуру на оцінюваний товар та праві розпоряджатися оцінюваним товаром, визначати ціну продажу транспортного засобу.

За наданим рахунком-фактурою від 30.07.2019 № 2690-07/19 набуто право власності на товар (транспортний засіб), відбулася передача транспортного засобу покупцю, свідоцтва про реєстрацію тощо. Таким, чином є підстави вважати, що на момент митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав товар покупцю, а покупець оплатив товар.

Декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч.2 ст.53 та ч.1 ст.368 Митного кодексу України.

Додатково наданий банківський платіжний документ від 02.08.19 взято до уваги, але не може бути використаний як документ що підтверджує вартість оцінюваного товару, так як платником виступає особа, яка відповідно до рахунку-фактури №2690-07/19 від 30.07.2019 та граф 8, 9 митної декларації не є власником транспортного засобу. Також, даний документ не містить достатніх відомостей про товар (найменування товару, номер кузова (VIN код), що створює обґрунтовані сумніви у тому, що він підтверджує факт оплати саме за оцінюваний товар.

Додатково надана довідка по транспортному засобу від 29.07.19 не може бути використана як документ, що підтверджує митну вартість товару, оскільки не містить цінової інформації. Додатково надані витяги з сайту www.mobile.de не можуть бути використані як документ, що підтверджує митну вартість оцінюваного товару, оскільки ціна пропозиції, що містяться у наданих скріншотах стосується пошкоджених транспортних засобів. Надана копія митної декларації країни відправлення від 02.08.2019 №19ВЕЕ413 не може бути використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки відправником транспортного засобу зазначено особу, яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є його попереднім власником

В ході аналізу відомостей, зазначених декларантом у гр.43 митної декларації встановлено, що декларантом зазначено порядковий номер "6", що відповідає резервному методу визначення митної вартості.

Таким чином, під час заповнення митної декларації, будучи достеменно освічений із вимогами ст.57, 58 Митного кодексу України, декларант дійшов висновку, що на підставі поданих до митного оформлення документів не можливо застосувати основний метод визначення митної вартості (за ціною договору), а також інші другорядні методи, окрім резервного.

Частиною 2 ст.64 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митне вартостях. Разом з тим, декларантом не подано документ, що містив би відомості про раніше визнані (визначені) органом доходів і зборів вартості. Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була сплачена або підлягає сплаті за ці товари. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проводимо консультацію, в ході якої декларанту надається інформація щодо вартості схожого товару.

Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органами доходів та зборів митній вартості схожого автомобіля за МД від 15.07.2019 №UA401010/2019/037731 - автомобіль марки RENAULT, модель - MEGANE SCENIC, об`єм циліндрів двигуна -1461 см3, потужність двигуна - 81кВт, рік виготовлення - 2015 - 8255,00 евро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VH Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року".

13.08.2019 Житомирською митницею ДФС відповідно сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101050/2019/00033, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 07.08.2019 №UA101050/2019/011008 (а.с.14).

Як зазначено у вказаній картці відмови, причиною формування цього документа є наступні обставини: "Митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару не підтверджена документально, на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги ч.ч.3,4 ст.35 МКУ. В зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості №UA101000/2019/2000265/2 від 13.08.2019 , дані гр.12, 45, 47 МД не можуть бути використані для здійснення митного контролю та митного оформлення товару, а, окрім того, це призвело б до несплати встановлених законодавством митних платежів у повному обсязі, чим порушено вимоги ст.ст.266, 289, 293 МКУ та ст.57-1 Податкового кодексу України".

Надалі випуск обумовленого легкового автомобіля, що був у використанні, марки "Renault" моделі "Megan Scenic" було здійснено за митною декларацією від 14.08.2019 №UA101050/2019/011293, з врахуванням вимог ч.7 ст.55 Митного кодексу України (а.с.12).

Вважаючи рішення митного органу від 13.08.2019 №UA101000/2019/2000265/2 та картку відмови №UA101050/2019/00033 протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч.4 ст.58 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.5 ст.58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За змістом ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Частинами 1-2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, частиною першою статті 368 Митного кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально (ч.21 ст.58 Митного кодексу України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що зобов`язання визначення митної вартості товару лежить на імпортерові і саме на декларанта покладено обов`язок надавати митному органу під час митного оформлення товару банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, при цьому, такими платіжними документами можуть бути касові або товарні чеки, ярлики, інші документи, які містять відомості щодо вартості товару, який ввозиться на територію України. Використані декларантом документи повинні бути об`єктивними, а зазначені в них цифрові відомості - піддаватися обчисленню.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч.2 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 Митного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.2 ст.55 Митного кодексу України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Поряд з цим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.2 ст.57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.5 ст.57 Митного кодексу України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч.6 ст.57 Митного кодексу України).

За приписами частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч.2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.3 ст.58 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15.02.2011 №3018-VІ). Ця Конвенція набрала чинності для України 15.09.2011.

Відповідно до Стандартного правила 6.4. Додатка II до вказаного Протоколу (Загальний додаток), митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки.

Згідно з пунктом 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції, для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції.

Тобто поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками.

Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011.

Згідно з пунктом 8 Розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, у випадках спрацювання системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів.

Як зазначено судом вище, після реєстрації митної декларації від 07.08.2019 №UA101050/2019/011008 в базі даних електронної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками.

Реалізуючи повноваження контролю щодо правильності визначення декларантом митної вартості автомобіля, працівниками митного органу досліджено долучені до декларації документи та виявлено, що документи подані для митного оформлення містили розбіжності та не містили всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Ці обставини підтверджені і в ході судового розгляду справи.

Так, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2015 №607241510 (S273032608) попереднім власником зазначено особу ("ALPHABET BELGIUM LONG TERM REN TAL NV"), відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру від 30.07.2019 №2690-07/19 ("LERA-PLUS b.v.b.a."), що викликає обґрунтовані сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності особи, що склала рахунок-фактуру на оцінюваний товар та праві розпоряджатися оцінюваним товаром, визначати ціну продажу транспортного засобу.

За наданим рахунком-фактурою від 30.07.2019 № 2690-07/19 набуто право власності на товар (транспортний засіб), відбулася передача транспортного засобу покупцю, свідоцтва про реєстрацію тощо. Таким, чином є підстави вважати, що на момент митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав товар покупцю, а покупець оплатив товар.

Крім цього, у довідці про витрати на транспортування від 07.08.2019 не вказано маршрут його слідування, відсутні відомості про пункт відправлення автомобіля, ким здійснено доставку транспортного засобу та в чому полягають транспортні витрати, що позбавило відповідача можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування. Відповідно до довідки про транспортні витрати від 07.08.2019 витрати на транспортування автомобіля складають 50 EUR.

З огляду на те, що витрати на транспортування товару є складовою митної вартості оцінюваного товару, така довідка підлягала перевірці митним органом на предмет достовірності та повноти зазначеної в ній інформації.

Зазначене спростовує доводи позивача щодо незначимості довідки про транспортні витрати для визначення митної вартості.

Таким чином, посадові особами митниці, реалізуючи функції контролю правильності визначення митної вартості товару, правомірно направили до відділу контролю митної вартості Житомирської митниці ДФС запит від 08.08.2019 №88 (а.с.68) та запропонували декларанту надати додаткові докази, які б підтвердили правильність визначення митної вартості автомобіля (а.с.70).

Суд зазначає, що додатково надана декларантом відповідачу довідка щодо транспортного засобу від 29.07.2019 (а.с.73) не підтверджує митну вартість товару, оскільки не містить цінової інформації.

Додатково надані витяги з сайту www.mobile.de (а.а.с.74-75) обґрунтовано не були використані митним органом як джерело, що підтверджує митну вартість оцінюваного автомобіля, оскільки ціна пропозиції, що міститься у наданих скріншотах, стосується пошкоджених транспортних засобів, в той час як акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05.08.2019 №UA205010/2019/121815 (а.с.65) не містить жодних даних про наявні пошкодження чи ознаки експлуатації автомобіля.

Додатково наданий декларантом банківський платіжний документ від 02.08.2019 (а.а.с.118-119) не підтверджує вартість оцінюваного автомобіля, оскільки платником зазначений ОСОБА_4 - особа, яка відповідно до рахунку-фактури від 30.07.2019 №2690-07/19 та граф 8, 9 митної декларації від 07.08.2019 №UA101050/2019/011008 не є власником транспортного засобу. Також, даний документ не містить достатніх відомостей про товар (найменування товару, номер кузова (VIN код)), що породжує обґрунтовані сумніви щодо оплати саме оцінюваного автомобіля.

Надана копія митної декларації країни відправлення від 02.08.2019 №19ВЕЕ413, не була використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки відправником транспортного засобу зазначено особу "LERA-PLUS b.v.b.a. ", яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є його попереднім власником ("ALPHABET BELGIUM LONG TERM REN TAL NV").

Судом встановлено, що на вимогу відповідача декларантом позивача не надано висновок про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією. Також не подано документи, що підтверджують митну вартість відповідно до обраного декларантом резервного методу визначення митної вартості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що митний орган протиправно застосував резервний метод визначення митної вартості товару за можливості встановлення митної вартості товару за ціною договору (контракту). Суд критично оцінює такі доводи з огляду на таке.

Згідно із Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 №651, графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.57 Митного кодексу України, шостий порядковий номер відповідає резервному методу визначення вартості товарів.

Як зазначено судом вище, подаючи до митного органу декларацію, декларант позивача самостійно зазначив резервний метод визначення митної вартості товару, про що в графі 43 електронної декларації проставлено цифру "6", що відповідає резервному методу визначення митної вартості.

Отже, під час заповнення митної декларації №UA101050/2019/011008, декларант дійшов висновку, що на підставі поданих до митного оформлення документів не можливо застосувати основний метод визначення митної вартості (за ціною договору), а також інші другорядні методи, окрім резервного.

Відповідачем було враховано, що позивачем особисто обрано метод визначення митної вартості декларованого товару. Більше того, цифра "6" у графі 43 проставлена також і в декларації, сформованій після прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Враховуючи викладене та встановлені митницею під час здійснення митного оформлення обставини, висновок митного органу про неможливість використання методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) узгоджується із положеннями частини третьої статті 58 Митного кодексу України та є правомірним.

Судом встановлено, що на виконання положень частини четвертої статті 57 Митного кодексу України, перед застосуванням другорядних методів визначення митної вартості товару відповідачем із декларантом було проведено консультацію, відповідно до якої декларанту роз`яснено, що документи, подані для митного оформлення мають розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів, в ході консультації декларанту надавалась інформація щодо вартості аналогічного товару. Зокрема, було повідомлено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. У зв`язку з цим, митна вартість автомобіля була визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 Митного кодексу України: митна вартість ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях, зокрема, в митній декларації від 15.07.2019 №UA401010/2019/037731 (а.с.79) із врахуванням різниці моделі транспортного засобу та з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прийняття посадовою особою відповідача оспорюваних картки відмови у прийнятті до митного оформлення товару та рішення про коригування митної вартості товару з урахуванням вищенаведених розбіжностей у документах, які не усунуті позивачем, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам митного законодавства України.

Відтак, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач, всупереч вимогам статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довела ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваних рішення та картки відмови підтверджено належними та допустимими доказами. Відтак, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Житомирської митниці ДФС (вул.Перемоги, буд.25, м.Житомир, 10003) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 лютого 2020 року.

Суддя Дудар О.М.