Справа № 200/3683/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року справа №200/3683/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Т.Г. Арабей, І.В. Геращенка, секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., представника позивача Мельниченка І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 р. (у повному обсязі виготовлено 01 липня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/3683/19-а (головуючий І інстанції суддя Чекменьов Г.А.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерелектро" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерелектро» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 19.10.2018 року № та вирішення питання судових витрат (т.1 а.с. 4-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 200/3683/19-а позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Вирішено питання судових витрат (т. 2 а.с. 233-236).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в ЄРПН позивачем за листопад 2017 року, якою встановлено порушення вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, перелік яких наведено в акті перевірки, за листопад 2017 року на загальну суму ПДВ 702668, 55 грн.

Таким чином, відповідачем на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції та винесено ППР від 19.10.2018 року № .

Апелянт вважає, що, починаючи з 10 листопада 2017 року по 13 грудня 2017 року та з 13 грудня 2017 року по 18 грудня 2017 року включно, не існувало обставин за яких позивач не міг з об`єктивних причин своєчасно забезпечити реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За вимогами частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Головним управлінням ДФС у Донецькій області складено акт № 1826/05-99-46-03/40914220 від 05.09.2018 року про результати камеральної перевірки дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерелектро» () за період складання у листопаді 2017 року. За висновками акту вказано на порушення платником податку на додану вартість п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасна реєстрація податкових накладних виписаних у листопаді 2017 року з порушенням терміну реєстрації на загальну суму ПДВ грн. в тому рахунку:

- до 15 кал. днів на загальну суму ПДВ 109838, 28 грн.;

- від 16 до 30 кал. днів на загальну суму ПДВ 592 830, 27 грн. (т.1 а.с.29-37).

На підставі акту камеральної перевірки № 1826/05-99-46-03/40914220 від 05.09.2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2018 року, яким застосувано до позивача штраф у розмірі 129 549,89 грн. (т.1 а.с.19-27).

Спірним питанням у цій справі є застосування відповідачем штрафних санкцій за порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановленими законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий Кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За унормуванням пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Вимогами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Приписами пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (у редакції, що діє з 01 січня 2017 року, на підставі Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII) визначено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів: 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Матеріалами справи підтверджено, що 27.10.2017 року між позивачем та Маріупольською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області (Приморське відділення), було укладено Договір № 261020171 про визнання електронних документів а саме: визнання податкових документів, поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригіналу. Підтвердженням факту укладання даного Договору є Квитанція № 2 від 27.10.2017 року про його прийняття (т.2 а.с.159-162).

10.11.2017 року у зв`язку отриманням відмов у прийнятті податкових накладних, при направленні їх позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних, у формі Квитанцій № 1 з причиною: «можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів», позивачем було здійснено надсилання на укладання новий договір № 101120171 про визнання електронних документів до Державної фіскальної служби України, але отримано відмову у його прийнятті, у зв`язку із наявністю вже діючого Договору № 261020171 від 27.10.2017 року про визнання електронних документів. Підтвердженням чого є Квитанція № 1 від 10.11.2017 року (т.2 а.с.163-166).

11.12.2017 року у зв`язку із продовженням отримання відмов у прийнятті податкових накладних при направленні їх позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних, у формі Квитанцій № 1 з причиною: «можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів», позивачем було здійснено надсилання для укладення нового договору № 11122017 про визнання електронних документів до Державної фіскальної служби України, але отримано відмову у його прийнятті, у зв`язку із наявністю вже діючого Договору № 261020171 від 27.10.2017 року про визнання електронних документів. Підтвердженням чого є Квитанція № 1 від 11.12.2017 р. (т.2 а.с.192-195).

13.12.2017 року між позивачем та Маріупольською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області (Приморське відділення), укладено Договір № 13122017 про визнання електронних документів, а саме: визнання податкових документів, поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригіналу. Підтвердженням факту укладання даного Договору є Квитанція № 2 від 13.12.2017 р. про його прийняття (т.2 а.с.13-16).

18.12.2017 року у зв`язку із продовженням існування обставин, за яких позивач був позбавлений права на здійснення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку із отриманням відмов у прийнятті податкових накладних, при направленні їх позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних, у формі Квитанцій № 1 з причиною: «можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів», позивачем було здійснено надсилання на укладання нового договору № 18122017 про визнання електронних документів до Державної фіскальної служби України, але отримано відмову у його прийнятті, у зв`язку із наявністю вже діючого Договору № 13122017 від 13.12.2017 року. Підтвердженням чого є Квитанція № 1 від 18.12.2017 р. (т.2 а.с.17-20).

Уклавши Договір № 261020171 від 27.10.2017 року про визнання електронних документів та Договір № 13122017 про визнання електронних документів від 13.12.2017 року, позивач отримав право подавати до органу ДФС податкові документи в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, а податковий орган взяв на себе зобов`язання забезпечити приймання податкових документів у електронному вигляді від позивача та здійснювати їх комп`ютерну обробку.

Всупереч зазначеному, позивач отримував систематичні відмови від відповідача у прийнятті податкових документів, при направленні їх позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних у формі Квитанцій № 1 з причиною: «можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів» (т.2 а.с.21-147).

Апелянт підтвердив, що Договір № 261020171 від 27.10.2017 року про визнання електронних документів був укладений з терміном дії до 24.10.2019 року. У зв`язку із скасуванням ТОВ "ТД "ІНТЕРЕЛЕКТРО" попередніх ключів ЕЦП, Договір укладений 27.10.2017 року, припинено з 13.12.2017 року відповідно до пункту 1 розділу 6 Договору.

Новий Договір, до якого додані нові сертифікати відкритих ключів ЕЦП з терміном дії з 13.12.2017 року по 24.10.2019 року, направлено ТОВ "ТД "ІНТЕРЕЛЕКТРО" до ДПІ 13.12.2017 року Договір укладено, про що платника повідомлено у другій квитанції за № .

Згідно з положеннями частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Полторацький проти України» від 29.04.2003 (заява №38812/97) зазначив: «155. Насамперед Суд повинен розглянути, чи втручання було здійснене «відповідно до закону». Цей вираз найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе. До того ж це законодавство має відповідати принципу верховенства права (див. рішення у справах «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France) та «Ювіґ проти Франції» (Huvig v. France) від 24 квітня 1990 року, серія А, №176-А, с. 20, п. 27, і серія А, №176-В, с. 52, п. 26 відповідно)».

Про це ж йдеться і в пункті 50 рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року (заява № 23759/03 та № 37943/06):

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено правомірності вчинених ним дій, що перешкоджали позивачу у своєчасній реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН.

За унормуванням п. 109.1 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача у розумінні пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України не відповідають критеріям законності, оскільки відповідачем при застосовані штрафу до позивача не було враховано обставини щодо відсутності складу податкового правопорушення у діях позивача з огляду на пункт 109.1 статті 109.1 Податкового кодексу України.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про неправомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України. Позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, зазначеній в постанові Верховного Суду від 09.10.2018 року у справі № 818/1073/17, від 30.01.2018 року у справі № 815/2745/17, від 11.09.2018 року у справі № 826/9114/16.

Ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що суд апеляційної інстанції застосував до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Днецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 р. у справі № 200/3683/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений 17 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко