Справа № 814/1021/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 814/1021/17
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

при секретарі П`ятіній В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Степанович Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної прикордонної служби України, Одеського прикордонного загону - в/ч НОМЕР_1 , Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький, Територіального управління Державної судової Адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення коштів в сумі 22 025, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом Адміністрації державної прикордонної служби України (надалі - відповідач 1, Адміністрація ДПС), Одеського прикордонного загону - в/ч НОМЕР_1 (надалі - відповідач 2), Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (надалі - відповідач 3, Центр), Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький (надалі - відповідач 4, Другий ВДВС м. Хмельницький) та Територіального управління Державної судової Адміністрації України в Хмельницькій області (надалі - відповідач 5) про визнання протиправним та скасування рішення старшого інспектора Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України Горинцевої Л.Л. про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України через міжнародний аеропорт «Одеса» та стягнення коштів в сумі 22 025, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 19.05.2017 під час перетину державного кордону старшим інспектором Одеського прикордонного загону пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення міжнародний аеропорт "Одеса" ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України, на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2015 про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України, яка направлена Другим ВДВС м. Хмельницький для виконання на адресу Адміністрації ДПС. В свою чергу, Хмельницьким міськрайонним судом вказана ухвала стосовно ОСОБА_1 не виносилась. Крім того, відповідно до листа Другого ВДВС м. Хмельницький від 30.06.2017 № 14.20-32/24631, стосовно позивача ніяких виконавчих проваджень не існує та подання стосовно ОСОБА_1 щодо обмеження у праві виїзду за межі України держаним виконавцем до судових органів не направлялось. Вказаними діями відповідачів позивачу завдано матеріальні збитки у розмірі вартості оплаченої туристичної путівки - 22 025 грн, що і стало підставою для звернення до суду

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 12 лютого 2018 року визнав протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький, яка полягає в несвоєчасному розгляді листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16

Стягнув з Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький (вул. Тернопільська, 13/2, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код 37225071) кошти у розмірі 22 025 грн на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

В решті позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький (вул. Тернопільська, 13/2, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000, ідентифікаційний код 37225071) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 640 грн.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.08.2018 апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький задовольнив частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року скасував, ухвалив нову постанову, якою провадження у справі закрив.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 27.11.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018 скасувала, справу направила для продовження розгляду до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.01.2020 прийняв справу до свого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Другий відділ державної виконавчої служби міста Хмельницький подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- державний виконавець ОСОБА_4 звільнений з посади ще 23.10.2014 згідно з наказом № 1019/04к від 22.10.2014;

- посилання на копію книги вхідної кореспонденції за період з 12.01.2016 по 22.02.2016 та копію листа за вх. № 891/0731 на підтвердження неотримання листа від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 21 березня 2017 року позивач заключила з ТОВ "Моя мечта" договір про надання туристичних послуг № 1, згідно з яким 19 травня 2017 року повинна була вилетіти до Туреччини через міжнародний аеропорт "Одеса".

Вартість туристичних послуг склала 22 025 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.03.2017.

19 травня 2017 року під час перетину державного кордону старшим інспектором Одеського прикордонного загону пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення міжнародний аеропорт "Одеса" ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України, на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2015 про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України, яка направлена Другим ВДВС м. Хмельницький для виконання на адресу Адміністрації ДПС. Вказаним рішенням позивачу завдано матеріальні збитки у розмірі вартості оплаченої туристичної путівки - 22 025 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача 4 призвела до порушення прав позивача та йому завдано матеріальних збитків.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про прикордонний контроль", Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1999 року № 57.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За правилами частини 1 статті 2 Закону України "Про прикордонний контроль" (надалі - Закон № 1710) прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до частини 3 та частини 4 статті 2 Закону № 1710 визначено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Згідно з пунктом 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1999 року № 57 (надалі - Правила) передбачено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

За змістом пункту 12 Правил передбачено, що у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

На підставі пункту 13 вказаних Правил передбачає, що під час здійснення прикордонного контролю уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону використовують бази даних Держприкордонслужби про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Держприкордонслужби, яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені та втрачені паспортні документи, а також інші передбачені законом бази даних.

За правилами пункту 15 Правил, на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" ( 3857-12 ), уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

В ході судового розгляду суд встановив, що 19.05.2017 старший інспектор Одеського прикордонного загону пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення міжнародний аеропорт "Одеса" ОСОБА_3 прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України, у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що позивача рішенням суду, а саме ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2015 по цивільній справі № 686-19897-15ц, тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Вказана ухвала була постановлена Хмельницьким міськрайонним судом у складі головуючого судді Палінчака О.М. за поданням державного виконавця Другого ВДВС м. Хмельницький у зв`язку з відкритим виконавчим провадженням щодо примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду № 18689/14-ц від 04.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" позики в розмірі 264 418 грн.

Відповідні відомості внесені до бази даних Державної прикордонної служби України на підставі вказаної ухвали, яка надійшла на адресу Адміністрації ДПС 29.12.2016 разом з супровідним листом Другого ВДВС м. Хмельницький від 21.12.2016 за вих. № 18687/15-2 за підписом державного виконавця Самборського І.М.

Також суд встановив, що надіслана Другим ВДВС м. Хмельницький ухвала була викладена на одному аркуші, була завірена "мокрою" гербовою печаткою суду, містила власноручний підпис судді та напис про те, що ухвала набрала законної сили. Законом України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 № 661-IV (надалі - Закон № 661) не надано повноважень чи обов`язку підрозділам Державної прикордонної служби України щодо перевірки дійсності виконавчих документів чи судових рішень.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Після надходження вказаного судового рішення Центр прийняв його до виконання та вніс інформацію про позивача до бази даних Державної прикордонної служби України, як про особу, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України, про що повідомив Другий ВДВС м. Хмельницький листом від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 3 діяли відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства і Конституції України, обґрунтовано, з урахуванням обставин, що мали значення при прийнятті рішення і добросовісно.

Водночас, після відмови ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону, вона звернулась з заявою до Хмельницького міськрайонного суду про надання інформації стосовно рішення, яке стало підставою для обмеження її у праві виїзду з України.

Згідно з листом Хмельницького міськрайонного суду позивачу повідомлено, що цивільної справи за № 686/19887/15 в суді не зареєстровано. Більш того, зазначено, що відповідно до програми Д-3 з 01 січня 2012 року по 12 червня 2017 року будь-яких цивільних справ, стороною по яких би виступала ОСОБА_1 не зареєстровано. Також, повідомлено, що після огляду ухвали від 17.11.2015 встановлено, що підпис на цій ухвалі не відповідає підпису судді Палінчака О.М.

Хмельницький міськрайонний суд провів службове розслідування по факту перебування в провадженні Хмельницького міськрайонного суду справи № 686/19897/15-ц за поданням Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький про тимчасове обмеження у виїзді за межі України ОСОБА_1 та факту прийняття суддею Хмельницького міськрайонного суду Палінчаком О.М. ухвали від 17 листопада 2015 року про задоволення такого подання, про що склав Акт про службове розслідування від 29.06.2017.

Відповідно до вказаного Акту встановлено, що ухвала від 17 листопада 2015 року про тимчасове обмеження виїзду громадянки ОСОБА_1 за межі України суддею Хмельницького міськрайонного суду Палінчаком О.М. не виносилась про, що листом від 07.07.2017 суд повідомив позивача та відповідача 3.

Позивач також звернулась з заявою до Другого ВДВС м. Хмельницький про надання документів, на підставі яких стосовно неї відкрито виконавче провадження. На вказану заяву відповідачем 4 повідомлено, що у Другому ВДВС м. Хмельницький виконавчих проваджень щодо позивача на виконанні не перебуває та подання щодо обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 ним не направлялось.

Крім того, суд встановив, що після отримання листа від 07.07.2017 та Акту службового розслідування від 29.06.2017 Хмельницького міськрайонного суду, Центр припинив виконання судового рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2015, як підробленого, та інформацію про позивача, як про особу, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України з бази даних Державної прикордонної служби України вилучено 11 липня 2017 року.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для скасування рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України, оскільки воно скасовано відповідачем 3 самостійно.

Щодо вимоги про стягнення матеріальних збитків з відповідачів у розмірі вартості оплаченої туристичної путівки 22 025, 00 грн варто вказати таке.

Матеріали справи свідчать, що ухвала від 17.11.2015 по справі № 686/19897/15 щодо обмеження позивача у праві виїзду за межі України, Хмельницьким міськрайонним судом не виносилась та є підробленою.

Як зазначає Другий ВДВС м. Хмельницький, виконавчих проваджень щодо позивача у нього на виконанні не перебуває та подання щодо обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 ним не направлялось.

Відповідач 4 зазначав, що супровідний лист за вих. № 18687/15-2 від 21.12.2015 за підписом державного виконавця ОСОБА_4 до Адміністрації ДПС ним не направлявся. До того ж, згідно з наказом Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 22.10.2014 № 1019/04к державний виконавець ОСОБА_4 звільнений з посади ще 23.10.2014. Також, зазначав, що вказаний супровідний лист направлено відповідачу 1 з м. Києва, а не з м. Хмельницький, а тому нести відповідальність за наслідки, які стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду, Другий ВДВС м. Хмельницький не може.

Спростовуючи вказані доводи Другого ВДВС м. Хмельницький, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Так, після отримання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2015 по справі № 686/19897/15 з супровідним листом Другого ВДВС м. Хмельницький від 21.12.2015, Адміністрація ДПС прийняла його до виконання та Центром внесено інформацію про позивача до бази даних Державної прикордонної служби України, як про особу, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України, про що одразу повідомив Другий ВДВС м. Хмельницький листом від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16.

Отже, після отримання вказаного листа від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16 Другий ВДВС м. Хмельницький мав можливість встановити, ще в 2016 році, факт відсутності у нього виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 , та завчасно повідомити про це Адміністрацію ДПС, яка в свою чергу мала б можливість ще в 2016 році встановити дійсність ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2015 по справі № 686/19897/15, яка перебувала в неї на виконанні. Відповідно могла виключити інформацію про позивача, як про особу, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України з бази даних Державної прикордонної служби України раніше.

Водночас, про те, що виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 у відділі відсутнє, Другий ВДВС м. Хмельницький повідомив Центр лише 13.07.2017 листом від 05.07.2015 за № 14.20-32/25378.

Відтак, така бездіяльність відповідача 4 призвела до порушення прав позивача та йому завдано матеріальних збитків у розмірі 22 025, 00 грн (розмір вартості оплаченої туристичної путівки).

В цьому випадку правильним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Другого ВДВС м. Хмельницький, яка полягає в несвоєчасному розгляді листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16.

Згідно з частиною 1 статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відтак, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Така правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Станом на день розгляду справи, у суду відсутні відомості щодо кримінальних проваджень за фактом підробки рішення суду від 17.11.2015 та направлення його до Державної прикордонної служби України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що збитки у розмірі 22 025, 00 грн (розмір вартості оплаченої туристичної путівки) варто стягнути з Другого ВДВС м. Хмельницький.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта на те, що державний виконавець ОСОБА_4 звільнений з посади ще 23.10.2014 згідно з наказом № 1019/04к від 22.10.2014 не спростовують висновків суду про можливість встановити, ще в 2016 році факт відсутності у нього виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на копію книги вхідної кореспонденції за період з 12.01.2016 по 22.02.2016 та копію листа за вх. № 891/0731 не можуть достеменно свідчити про неотримання листа від 12.01.2016 за вих. № 0.64-197/0/18-16.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 814/1021/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 18 лютого 2020 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі