Справа № 740/3910/19
Суддя: Олійник В. П.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/3910/19
Провадження № 2-а/740/2/20
РІШЕННЯ

іменем України

17.02.20

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Захарченка Олександра Олексійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про скасування постанови від 05 серпня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, з посиланням на те, що був зупинений працівниками поліції. Винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п.2.1 "ґ" ПДР за керування транспортним засобом марки «Mitsubishi Carisma», номерний знак НОМЕР_1 , на підставі посвідчення НОМЕР_2 , без полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачем надано посвідчення інваліда війни, за яким він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України. Правил дорожнього руху не порушував. Просить відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., позов задовольнити.

Згідно відзиву від 21 жовтня 2019 року представник Департаменту патрульної поліції в особі батальону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коломієць О.Ю. просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що 08 серпня 2019 року близько 03-10 год. на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», який забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, позивачем даний факт не заперечується, згідно наданого відео файлу позивач повідомив, що не помітив його під час руху на транспортному засобі. Позивач при перевірці документів не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.4 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП. Доводи позивача про те, що дія п.13.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширюється на водія у разі керування ним транспортним засобом є хибною, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 грудня 2014 року. Позивач керував автомобілем, який належить ОСОБА_2 , 1984 року народження, який передав транспортний засіб позивачу. Керування позивачем, який є учасником бойових дій, транспортним засобом, який не належить йому на праві власності, чи іншій правовій підставі, при наявності свідоцтва про реєстрацію на цей транспортний засіб, не звільняє від обов`язку позивача мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на цей транспортний засіб. В адміністративному позові відсутнє обґрунтування вартості витрат на правничу допомогу, відсутній розрахунок, детальний опис наданих послуг, акт виконаних робіт, розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, а тому не підлягає задоволенню. Просить розглянути справу за відсутності.

Відповідно до відзиву від 13 січня 2020 року інспектор роти №4 батальйону патрульної поліції м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Захарченко О.О. просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що 08 серпня 2019 року близько 03-10 год. на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», який забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, позивачем даний факт не заперечується, згідно наданого відео файлу позивач повідомив, що не помітив його під час руху на транспортному засобі. Позивач при перевірці документів не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.4 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП. Доводи позивача про те, що дія п.13.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширюється на водія у разі керування ним транспортним засобом є хибною, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 грудня 2014 року. Позивач керував автомобілем, який належить ОСОБА_2 , 1984 року народження, який передав транспортний засіб позивачу. Керування позивачем, який є учасником бойових дій транспортним засобом, який не належить йому на праві власності, чи іншій правовій підставі, при наявності свідоцтва про реєстрацію на цей транспортний засіб, не звільняє від обов`язку позивача мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на цей транспортний засіб. В адміністративному позові відсутнє обґрунтування вартості витрат на правничу допомогу, відсутній розрахунок, детальний опис наданих послуг, акт виконаних робіт, розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно заяви від 17 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, у разі неможливості задовольнити позов просить відкласти судовий розгляд, при цьому суд розглядає справу на підставі поданих сторонами доказів, які оцінює безпосередньо в судовому засіданні і ухвалює рішення в нарадчій кімнаті.

Інші заяви, клопотання сторін станом на 17 лютого 2020 року відсутні.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із врахуванням поданих сторонами доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122, 126 цього Кодексу.

Оскаржуваною постановою від 05 серпня 2019 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, із врахуванням ст.36 КУпАП, з накладенням стягнення у виді 425 грн., за невиконання вимог під час керування автомобілем «Mitsubishi Carisma», номерний знак НОМЕР_1 , дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та ненадання поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач заперечує проти вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП настає, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.
Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Згідно ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня-перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Згідно п.2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.4. ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1. ПДР.

Згідно відеозапису з нагрудної камери, наданої представником Департаменту патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коломієць О.Ю., файл №, час 03:12:12, та файл №, час 03:17:37, зафіксовано, що позивач ОСОБА_3 повідомляє інспектору, що не помітив вимог дорожнього знаку 2.2. Правил дорожнього руху. Даний доказ відповідно до ст.251 КУпАП підтверджує порушення водієм ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", докази на спростування вказаної обставини суду не подані. За таких обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є правомірним.

У відзивах на позов відповідачами зазначено, що позивач керував транспортним засобом, який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_2 , 1984 року народження, який передав транспортний засіб позивачу, у даних відзивах не зазначено про ненадання позивачем посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, у позові ОСОБА_1 зазначає про керування автомобілем на підставі посвідчення НОМЕР_2 . Дані обставини визнаються сторонами і враховуються судом згідно ч.1 ст.78 КАС України, відповідно до якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Пунктом 2.2. ПДР передбачено, що власник транспортного засобу може передавати транспортний засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

За таких обставин позивач станом на 05 серпня 2019 року є законним володільцем автомобіля «Mitsubishi Carisma», номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно п.2.1. ґ ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів-юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно із п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України № 1961-ІУ від 01 липня 2004 року визначив, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

До позовної заяви позивачем додано копію свого посвідчення, як інваліда війни, від 18 вересня 2015 року, тобто позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, зокрема, останній є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

За таких обставин водій ОСОБА_1 станом на час винесення оскаржуваної постанови був звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України і не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин належним способом захисту прав позивача є скасування рішення в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і закриття справи в цій частині про адміністративне правопорушення, та зміни заходу стягнення в межах ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки її санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн., при цьому в оскаржуваній постанові зазначене стягнення у виді 425 грн. штрафу, що є підставою для задоволення позову частково.
Позивач просить стягнути 7000 грн. витрат на правову допомогу із наданням копій договору про надання юридичних послуг від 05 серпня 2019 року із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , додатку №1 до договору від 05 серпня 2019 року, платіжного доручення від 09 серпня 2019 року на суму 4000 грн..
При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує наступне.
Відповідно до ст.1 КАС України даний кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Згідно ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивачу професійна правнича допомога адвокатом не надавалась, а юридична допомога з написання адміністративного позову, усна консультація, правовий аналіз документів здійснювалось фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , який не є адвокатом, що у встановленому порядку не спростовано.

Тобто відсутні правові підстави в контексті приписів ст.134 КАС України для стягнення на користь позивача саме витрат на професійну правничу допомогу.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.
Керуючись ст.ст.5, 77, 229, 244, 245, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Скасувати постанову серії ДП 18 №673958 інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Захарченка Олександра Олексійовича в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 425 грн. штрафу і закрити справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.

Змінити захід стягнення у постанові серії ДП 18 №673958 інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Захарченка Олександра Олексійовича в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП,- з 425 грн. штрафу на штраф в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн..
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.