Справа № 160/12504/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -
11 грудня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати рішення Лівобережного відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.11.2019 року № 8581/к-09 щодо не зарахування до загального стажу роботи періоду з 29.01.2003 року по 30.05.2015 року на підставі трудової книжки та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку неправомірним;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській прийняти рішення про зарахування до загального стажу роботи періоду з 29.01.2003 року по 30.05.2015 року на підставі трудової книжки та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку;
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.03.2019 року протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.03.2019 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на користь ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу цивільної авіації спеціального застосування, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 02.12.1995 р. Робота в авіації спеціального призначення пов`язана з виконанням авіаційно-хімічних робіт в сільському господарстві із застосуванням небезпечних, шкідливих для здоров`я хімікатів та біоматеріалів, в наслідок чого позивач захворів на цукровий діабет та був змушений припинити роботу пілота авіації. З того часу, підтримка здоров`я в задовільному стані складає більшу частину пенсії. Після призначення пенсії позивач продовжував працювати на керуючих посадах. З 2013 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, з 2015 року змушений припинити працювати у зв`язку із станом здоров`я. Починаючи з березня 2017 року, позивач неодноразово звертався до пенсійного фонду щодо обчислення загального стажу роботи з урахуванням періоду роботи з 29.01.2003 року по 30.05.2015 року. Проте, за твердженням позивача, відповідач протиправно ігнорує вимоги діючого законодавства та не надає повної та обґрунтованої відповіді щодо причин не включення у загальний стаж періоду роботи з 29.01.2003 року по 30.05.2015 року на підставі записів трудової книжки та інформації про заробітну плату із системи персоніфікованого обліку. Окрім того, розмір пенсії протиправно виплачується з обмеженнями щодо максимального розміру пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає, що оскільки пенсія призначена ще у 1995 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», обмеження максимальним розміром є незаконним. Окрім того, зазначає, що п. 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №911-VIII від 24.12.2015 року визначено, що дія цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016 року. Вказаним обставинам була надана відповідна правова оцінка рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р. по справі №160/9301/18, яке набрало законної сили та яке добровільно виконувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Проте, з 2019 року перерахунок пенсії згідно з п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 р. №418, у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, не проведено, обґрунтувань цьому не надається. Виплату пенсії з встановленими обмеженнями позивач вважає неправомірними, не справедливими та такими, що порушують норми законодавства, оскільки внесені зміни в частині встановлення обмежень розміру пенсійних виплат максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цих змін. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та у зв`язку з викладеним стягнути з відповідача моральну шкоду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, у відповідача також витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином посвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
23.01.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відзив необґрунтований, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами правомірності своїх дій та рішення щодо не зарахування до загального стажу періоду його роботи з 29.01.2003 р. по 30.05.2015 р. на підставі трудової книжки та за даними персоніфікованого обліку, незважаючи на те, що починаючи 30.05.2015 року позивач не працює. Позивач також акцентує на бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.03.2019 року. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать принципу правової визначеності та законної очікуваності у питаннях пенсійних правовідносин між людиною та державою.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу цивільної авіації спеціального застосування відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 02.12.1995 р.
Згідно з відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 після призначення пенсії позивач продовжував працювати: з 11.12.1995 року в ДДССП «Агроавіадніпро», з 24.02.1997 року у фірмі «Бєрег Юг», ЛТД, з 09.04.2001 року по 30.05.2015 в Дніпропетровському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух».
10 січня 2018 року позивач звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про надання детальної інформації стосовно розміру пенсії, в тому числі щодо стажу, що враховано для визначення права на пенсію та стажу, що враховано для розрахунку/перерахунку пенсії.
Листом від 31.01.2018 р. №958/02/33 Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпрі повідомило позивачу, що загальний стаж становить 55 років 1 місяць 19 днів, з них 45 років 1 місяць 24 дні льотний екіпаж (6511 кількість годин нальоту), та надано копії розпорядження з 01.03.2012 р. з розрахунками стажу. Так, згідно з розпорядженнями від 23.03.2012 р. №801773, від 20.03.2013 р. №801773, від 12.03.2014 р. №801773, від 23.04.2015 р. №801773, 15.03.2016 р. №801773, від 20.03.2017 р. №801773, від 19.05.2017 р. №801773 - загальний стаж позивача становить 55 років 1 місяць 19 днів (станом на 28.01.2003 р.), з них: 45 років 1 місяць 24 дні льотний екіпаж (6511 кількість годин нальоту), страховий стаж з 01.07.2000 2 роки 6 місяців 26 днів. Згідно з розрахунком стажу №п/с 801773 по ОСОБА_1 стаж розрахований та зарахований з 29.08.1977 по 28.01.2003 р.
Не погодившись з відповіддю пенсійного фонду щодо розрахунку загального стажу, позивач звернувся Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Днпрі із заявою від 14.03.2018 р., в якій просив надати роз`яснення щодо підстав не включення до загального стажу періоду його роботи з 29.01.2003 по 30.05.2015 та з вимогою включити у загальний стаж періоди його роботи з 29.01.2003 по 30.05.2015 на підставі записів трудової книжки та інформації про заробіток із системи персоніфікованого обліку.
Листом від 28.03.2018 р. №671/02-06/21 Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив позивачу, що постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21.07.1992 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» визначено, що при обчисленні строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотно-випробного складу рахується: один рік на посадах, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього Порядку, - за два роки за умови здійснення протягом даного року льотних випробувань; один рік на посадах, зазначених у підпункті «б» пункту 3 цього Порядку, при нальоті за рік 120 і більше годин - за два роки, від 50 до 120 годин - за півтора року, менше 50 годин - за один рік. У такому ж порядку обчислюється вислуга років при виконанні не менше 50 процентів зазначеного нальоту на повітряних суднах маневрової авіації та вертольотах. Пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом «а» статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку. Максимальний розмір пенсії за вислугу років працівників льотно-випробного складу не може перевищувати 85 відсотків заробітку.
Не погодившись з аргументуванням не включення до загального стажу періоду роботи з 29.01.2003 по 30.05.2015, позивач неодноразово звертався до пенсійного органу з вимогою роз`яснити порядок розрахунку стажу та підстави не включення до загального стажу періоду його роботи з 29.01.2003 по 30.05.2015.
Листом від 04.06.2018 р. №К 8081-80 Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив позивачу, що порядок проведення перерахунків пенсії передбачено частиною 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де у абзаці 7 зазначено, що дія цієї статті не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону. Отже, зарахувати стаж, набутий після призначення пенсії за вислугу років, до загального страхового стажу стане можливим після досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону, а саме, після досягнення 60 років.
07.09.2018 р. позивач подав скаргу до Пенсійного фонду України на дії (бездіяльність) Лівобережного відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив, в тому числі:
- перевірити повноту, правильність та вчасність надання інформації Лівобережним відділом обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на звернення;
- надати повне, обґрунтоване роз`яснення щодо включення до загального стажу періоду роботи з 29.01.2003 року по 30.05.2015 року;
- повідомити кількість років, місяців та днів, що зараховано до загального стажу роботи станом на дату надання такої інформації, в разі наявності таких, повідомити, кількість років, місяців та днів, які не передбачається можливим зарахувати до мого загального стажу роботи станом на дату надання такої інформації із зазначенням причин, визначених діючим законодавством України.
19.11.2019 року позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян) із заявою про надання обґрунтованої відповіді, в тому числі щодо підстав та причин не зарахування до загального стажу періоду його роботи з 29.01.2003 по 30.05.2015 на підставі записів в трудовій книжці та даних персоніфікованого обліку.
Листом від 27.11.2019 р. №8581/К-09 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян у м. Дніпро) повідомило позивачу, що порядок проведення перерахунків пенсій врегульовано частиною 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де у абзаці 7 зазначено, що «дія цієї статті не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону». Отже, зарахувати стаж, набутий після призначення пенсії за вислугу років, до загального страхового стажу стане можливим після досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону, а саме, після досягнення 60 років. Іншого чинним законодавством не передбачено.
Поряд з цим, 20.03.2019 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив повідомити про розмір пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р. №160/9301/18 та проведені перерахунки пенсії, що не пов`язані з виконанням вказаного рішення суду, починаючи з 01.01.2019 року.
19.11.2019 року позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян) із заявою про надання обґрунтованої відповіді, в тому числі щодо проведення (не проведення) перерахунку пенсії у 2019 році згідно з пунктом 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418 із зростанням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 01 березня.
Листом від 27.11.2019 р. №8581/К-09 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян у м. Дніпро) повідомило позивачу про підстави не врахування до загального стажу періоду його з 29.01.2003 по 30.05.2015.
Проте, відповідь щодо перерахунку пенсії у 2019 році згідно з пунктом 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418, у листі від 27.11.2019 р. №8581/К-09 відсутня.
У відзиві щодо означеного спірного питання відповідач посилався на ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, внесеними Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII).
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до статті 2 Закону №1788 за цим Законом призначаються:
а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Частиною 1 статті 52 Закону №1788 визначено, що право на пенсію за вислугу років мають окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Згідно зі ст. 54 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: а) працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Зазначені працівники, звільнені від льотної роботи за станом здоров`я (через хворобу), при наявності вислуги років у чоловіків не менше 20 років і у жінок не менше 15 років мають право на пенсію пропорційно відпрацьованому часу.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону №1788, в редакції, чинної на момент призначення пенсії позивачу, працівникам льотно-випробного складу пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку.
Постановою Кабінет Міністрів України № 418 від 21.07.1992 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» (далі постанова КМУ №418) затверджено Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації.
Відповідно до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ №418 пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком.
За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом «а» статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.
Максимальний розмір пенсії за вислугу років працівників льотно-випробного складу не може перевищувати 85 відсотків заробітку.
09 липня 2003 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон - №1058), статтею 42 якого визначено порядок перерахунку пенсій та страхового стажу, в тому числі працюючим пенсіонерам.
Згідно підпункту 17, пункту 6, розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VІ внесено зміни до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Так, згідно з ч. 4 ст. 42 Закону 1058, в редакції Закону 3668, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12 ), та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справ підтверджено, що позивач з 02.12.1995 року перебуває на обліку в пенсійному фонді як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», та продовжував працювати до 30.05.2015 року.
Згідно з паспортними даними, позивач на момент виникнення спірних відносин та розгляду справи в суді не досяг віку, встановленого статтею 26 цього Закону.
Суд погоджуються з такою позицією відповідача.
Дія частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої проводиться перерахунок пенсії працюючих пенсіонерів, не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Згідно з ч. 5 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
Отже, стаття 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» регулює обмеження розміру виплати пенсії працюючим пенсіонерам, проте таке обмеження усувається при звільненні працюючого пенсіонера з роботи.
Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року по адміністративній справі №160/9301/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо встановлення обмеження максимальним розміром належної ОСОБА_1 пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.06.2017 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.06.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року по адміністративній справі №160/9301/18 набуло законної сили 26.02.2019 року та є обов`язковим до виконання.

Судовим рішенням у адміністративній справі №160/9301/18 встановлено, що враховуючи, що пенсія позивачу була призначена ще у 1995 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VII від 24.12.2015 року, є неправомірним.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, на виконання Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року по справі №160/9301/18 розпорядженням від 06.03.2019 з 01.06.2017 р. проведено перерахунок пенсії за вислугу років. Розрахунок пенсії здійснено наступним чином:

30073,05836 - заробіток за місяці, які ввійшли до розрахунку (грудень 1990 по листопад 1.995);

60 - кількість місяців, які ввійшли до розрахунку;

501,21764 - середньомісячний заробіток для обчислення; *3,84142* 1,3673* 1,29184* 1,29732* 1,33696* 1,05507* 1,17489* 1,17489 1,4909* 1,07919* 1,06584* 1,20527* 1,23555-коефіцієнт підвищення заробітку;

16 923,63802 - заробіток з урахуванням коефіцієнтів;

75% - загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку: 16 923,63802 * 75% = 12 692,73 грн. - основний розмір пенсії без обмежень з 01.06.2017р.

Згідно індивідуально масового перерахунку для льотного складу з 01.03.2018 року загальній розмір пенсії складає - 17 397,93 грн. без обмежень.

Проте, починаючи з 2019 року пенсія виплачується не в повному обсязі - 14 970,00грн.

Посилання відповідача у відзиві на ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, внесеними Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, не можуть бути враховані судом з урахуванням положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (обрахунку) пенсії.

Поряд з цим, позивач змушений повторно звертатися до суду із позовними вимогами щодо оскарження дій пенсійного фонду з приводу застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VII від 24.12.2015 року, що визнано судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р. у справі №160/9301/18 неправомірним.

Суд зазначає, наведене є неприпустимим в силу ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 2 ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, та не узгоджується із завданням адміністративного судочинства.

Право позивача на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Враховуючи викладене, суд вважає, що без сумніву права позивача порушені та підлягають відновленню, з боку відповідача допущена протиправна бездіяльність, що полягає у проведені перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 не у спосіб, визначений чинним законодавством із встановленням обмеження максимальним розміром належної позивачу пенсії, починаючи з 01.03.2019 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправними діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразились у не якісному, за твердженням позивача, розгляді його численних заяв до пенсійного органу з приводу не зарахування до загального стажу періоду його роботи після призначення пенсії та невиконанні рішення суду, чим завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я, загострення захворювань тощо.

За змістом частини першої статті 73 і статті 77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, в ході судового розгляду справи встановлена правомірність дій відповідача в питанні обчислення стажу, набутого після призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача, що полягає у проведені перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 не у спосіб, визначений чинним законодавством, та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльності) заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.03.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.03.2019 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДПРОУ 21910427) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 РозділуПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева