Справа № 280/5433/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 лютого 2020 року Справа № 280/5433/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166)

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18451-57 від 14.11.2018 та №Ф-18451-51 від 15.02.2019.

Ухвалою суду від 11.11.2019 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та встановлено відповідачу термін для усунення недоліків. Позивачем через канцелярію суду надані документи на виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 16.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18451-57 від 14.11.2018 повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 16.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні на 15.01.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.01.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу з 21.11.2006 призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується пенсійним посвідченням № від 26.12.2006 та довідкою Головного управління пенсійного фонду в Запорізькій області.

З 15.09.2005 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців рішення про припинення підприємницької діяльності позивачем прийнято 03.12.2018.

14.11.2018 відповідачем сформовано вимогу № Ф-18451-57 про сплату боргу ( недоїмки) по ЄСВ в якій зазначено, що станом на 31.10.2018 заборгованість складає 15819,54 грн. Дану вимогу позивач оскаржив однак скарга була залишена без задоволення. Крім того, суд в частині позовних вимог щодо оскарження даної вимоги повернув позовну заяву, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до інформаційної системи органу доходів зборів станом на 31.10.2018 заборгованість у позивача по сплаті єдиного внеску складала 15819,54 грн.

15.02.2019 винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ за № Ф-18451-51 в якій зазначено, що станом на 28.10.2019 заборгованість складає 2 457,18 грн.

До матеріалів справи відповідачем долучено поштове повідомлення про направлення 19.02.2019 вимоги від 15.02.2019 за № Ф-18451-51, в якому відсутня відмітка про отримання позивачем вимоги.

Відповідно до інформаційної системи органу доходів зборів станом на 31.12.2019 недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивач складала 18276,72 грн.

Станом на 31.01.2020 сплачено до бюджету було 15819,60 грн., а недоїмка складає 2457,12 грн.

Відповідно до довідки відповідача про заборгованість позивача по податку з єдиного соціального внеску без номеру та дати , яка була долучена до матеріалів справи, недоїмка складає 2457,12 грн., однак за який період недоїмка в довідці не зазначено.

Не погодившись із Вимогою про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ від 15.02.2019 за № Ф-18451-51 позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачем 03.12.2018 року прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

В вимозі від 15.02.2019 року зазначено, що станом на 28.10.2019 заборгованість складає 2 457,18 грн.

По-перше, вимога сформована у лютому 2019, а заборгованість значиться станом на жовтень 2019, що не може вважатися правомірним, так як спочатку повинна виникнути заборгованість, а потім відповідач повинен складати вимогу про сплату богу по ЄСВ.

По-друге, зазначено строк пред`явлення до виконання 05.08.2019, взагалі не зрозумілим з чого виходив відповідач при розрахунку цього строку.

Відповідно до п.1 ст.12 Закону України « Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Судом встановлено, що вимогу позивач не отримував, з якого самого моменту відповідач рахує цей строк, з цього приводу ніяких пояснень від відповідача до суду не надходило.

По-третє, рішення про припинення підприємницької діяльності позивачем прийнято 03.12.2018, відповідно до вимоги від 15.02.2019 заборгованості по сплаті ЄСВ за позивачем рахується станом на 28.10.2019, тобто нарахувати заборгованість відповідач міг лише до 03.12.2018, однак суду не було надано жодного документа який би підтверджував за який саме період нарахована заборгованість в оскаржуваній вимозі. Згідно з даними інформаційної системи органу доходів зборів станом на 31.12.2019 недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивач складала 18276,72 грн., за період з 31.10.2018 по 31.12.2019 ніяких розрахунків суду надано не було, тому суд вважає, що відповідачем не доведено належними доказами на підставі чого та за які місяці проводилося нарахування єдиного внеску протягом зазначеного періоду.

Надаючи оцінку правовідносинам які виникли, суд виходив з наступного.

У відповідності до п.3.1 Порядку обліку платників податків і зборів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588, взяття на облік платників податків контролюючими органами здійснюється за принципом організаційної єдності реєстраційних процедур, що проводяться державними реєстраторами, та процедур узяття на облік платників податків, що забезпечуються контролюючим органами. Обмін відомостями (запитами) про здійснення дій з державної реєстрації та взяття на облік (зняття з обліку") юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.

Частиною 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI від 08 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 вказаного Закону збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати та відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до абзацу 3 ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у п.4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону).

Частиною 12 ст. 9 Закону передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Абзацами 1-3 ч.4 цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абзац 9 ч. 4 цієї статті).

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Відповідно до п.1 вказаного розділу до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до п. 4 вказаного розділу вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Щодо посилання позивача про звільнення від сплати ЄСВ на підставі того, що вона є пенсіонером, суд зазначає наступне.

Із набранням чинності Законом України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року правове регулювання спірних правовідносин дещо змінилося.

Так, частину четверту статті 4 Закону № 2464-VI викладено у новій редакції:

«Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Таким чином, із набранням чинності Законом України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року (11 жовтня 2017 року), фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, також звільняються від сплати за себе єдиного внеску у разі отримання пенсії та при досягненні віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

При цьому, суд наголошує, що буквальне тлумачення зазначеної редакції частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI свідчить про те, що досягнення відповідного віку та отримання пенсії не є взаємопов`язаними обставинами, тобто умова досягнення пенсійного віку за статтею 26 Закону № 1058-IV не пов`язана із необхідністю отримання пенсії саме за віком та саме за Законом № 1058-IV. Тобто підставами для застосування до фізичної особи - підприємця положень частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII, є досягнення Особою 60 років, або жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними 55 років з відповідним стажем роботи.

Водночас, сам лише факт отримання пенсії за вислугу років, без наявності в особи статусу особи з інвалідністю та/або недосягнення нею відповідного віку, не дає підстав для застосування частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI щодо звільнення від сплати єдиного внеску.

Як слідує із встановленої матеріалами справи інформації та додатково підтверджується пенсійним посвідченням позивачки № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримує пенсію не за віком, а за вислугою років, таким чином вона не підпадає під категорію звільнених від сплати осіб.

Крім того, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто лише станом на 19.07.2019 їй виповнилося 55 років, відповідно право на пенсію за віком вона не набула так як за законом таке право мають лише жінки 1961 року народження та старші, саме тому суд вважає не обґрунтованим посилання позивача про звільнення від сплати ЄСВ.

Щодо інших обов`язкових обставин для звільнення позивача від сплати єдиного внеску (статус особи з інвалідністю та/або досягнення відповідного віку), то суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази таких обставин.

Таким чином, враховуючи те, що позивач отримує пенсію саме за вислугу років, проте не є особою з інвалідністю та/або не досягла відповідного віку та/або не отримує пенсію за віком, то на неї не розповсюджуються положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI.

Однак, враховуючи те, що відповідачем вже була сформована вимога від 14.11.2018 № Ф-18451-57 із заборгованістю станом на 31.10.2018 у сумі 15819,54 грн., відповідно до вимоги від 15.02.2019 № Ф-18451-57 заборгованості по сплаті ЄСВ станом на 28.10.2019 складає 18276,72 грн., тобто за період з 31.10.2018 по 28.10.2019 відповідачем нараховано заборгованості

(18276,72 грн. -15819,54 грн.=2457,18 грн.), однак враховуючи суттєві недоліки, про які суд зазначав вище у рішенні, які не надають можливості належним чином перевірити період нарахування заборгованості та підтвердити правомірність сформованої вимоги від 15.02.2019 № Ф-18451-57, а суд не наділений повноваженнями щодо самостійного розрахунку заборгованості зі сплати єдиного внеску, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Входячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справ доказів в сукупності, відсутності доказів щодо правомірності формування оскаржуваної вимоги, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18451-51 від 15.02.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 14.02.2020.

Суддя О.В. Конишева