Справа № 200/14854/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

18 лютого 2020 р. Справа №200/14854/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засіданні Синкової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

за участю

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Павліха С.М.

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення, компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій та середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим що він проходив військову службу з 05.08.2015 року по 06.02.2018 року у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Позивач є учасником бойових дій ті відповідно до діючого законодавства має право на додаткові відпустки.

Але при звільненні його з військової частини відповідач не розрахувався з ним в повному обсязі не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки та невикористані дні щорічної основної відпустки.

05.02.2020 року через канцелярію суду надійшов уточнений адміністративний позов в якому позивач просить:

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити несплачену компенсацію за не використані додаткові відпустки у розмірі 10365,60 грн. на його користь.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити на його користь грошове забезпечення за січень 2018 року в розмірі 1612,33 грн.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити на його користь середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2018 року по день фактичного розрахунку.

Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, суд зазначає наступне.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовців Державній прикордонній службі України визначаються «Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі Положення).

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Відповідно до п.293 Положення, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за недоотримані додаткові відпустки) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ передбачається субсидіарне застосування законодавство про працю у випадку не врегульовання питання спеціальними законами при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Тобто за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно з частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237 1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17.

Враховуючи, що позивача було звільнено 06.02.2018 року, та у цей день був проведений розрахунок, з розміром якого позивач не погодився, до суду позивач звернувся 27 грудня 2019 року. Тому з урахуванням наведених висновків позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України, з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені.

В судовому засіданні 18 лютого 2020 року позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Про причини пропуску строку на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок пояснив що він не був обізнаний.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по день звернення до суду, мають бути залишені без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись приписами ст.ст. 5-11, 12, 122,123, 240 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2018 року по день фактичного розрахунку, залишити без розгляду.

Ухвала прийнята в нарадчій кімнаті та її вступна та резолютивна частина проголошена в судовому засіданні 18 лютого 2020 року.

Повний текст ухвали виготовлено 19 лютого 2020 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 293-295 КАС України, з урахуванням положень пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Суддя О.В. Хохленков