Справа № 360/280/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/280/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарової О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач, Біловодське ОУПФУ Луганської області), в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати рішення відповідача від 27.12.2019 по заяві № 2592 про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 16 січня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.12.2019 через портал ПФУ нею подано заяву № 2592 про перехід на інший вид пенсії - з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_2 мав статус пенсіонера за віком та перебував на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні. Пенсійного фонду України. Був наданий пакет документів, необхідних для прийняття рішення: заява про призначення пенсії, довідка ВПО, паспорт, ідентифікаційний код, трудові книжки позивача та померлого чоловіка, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть, реквізити пенсійного рахунку, рішення суду про факт сумісного проживання. 27.12.2019 на порталі ПФУ з`явилась інформація про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника. Позивач вважає це рішення є протиправним.

Ухвалою суду від 24.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, задоволено клопотання про відстрочення сплати судового збору, задоволено клопотання про витребування доказів (арк. спр. 23-25).

Від відповідача 05.02.2020 через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду надійшов відзив на позов (арк. спр. 30-33), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач 14.12.2019 через портал електронних послуг Пенсійного фонду звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із переходом на інший від пенсії. Відповідач зазначає, що заявником не було зазначено на який саме вид пенсії бажає перейти, хоча в електронній формі передбачено можливість обрання відповідного пункту. Тому на думку відповідача, заява є некоректно поданою. Враховуючи зміст документів відповідач дійшов висновку про бажання позивача змінити призначених пенсійних виплат, призначивши їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Розглянувши надані до заяви документи, відповідач дійшов висновку про відсутність обов`язкових документів, визначених пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, а саме: довідки про склад сім`ї померлого годувальника, документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Відповідач зазначив, що згідно з паспортними даними та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач з померлим зареєстровані за різними адресами. Щодо наданої позивачем копії рішення Сватівського районного суду Луганської області по справі № 426/5469/19, яким встановлено факт постійного проживання з померлим на час відкриття спадщини, відповідач зазначив, що встановлення одного факту спільного проживання з померлою особою, на його думку, не є достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. На думку відповідача, потребує доведення саме факт перебування на утриманні померлої особою. Крім того, відповідач зазначив, що з червня по грудень 2018 року ОСОБА_2 не отримував пенсію, що, на думку відповідача, доводить, що пенсію ОСОБА_2 для позивача не була основним джерелом засобів для існування, відповідно позивач не перебувала на утриманні у померлого чоловіка.

Відповідач зазначає, що за наслідками розгляду електронної заяви позивача управлінням 27.12.2019 прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку та переведенні на інший вид пенсії через відсутність достатніх підстав для цього. Позивач рішення не отримувала, тому, на думку відповідача, не могла ознайомитись з його змістом, тому позивачем передчасно зроблено висновок про неправомірність прийнятого рішення.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 2-3), довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (арк. спр. 35), довідки від 01.11.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 4), пенсійного посвідчення (арк. спр. 5).

Позивач з 01.08.2014 перебуває на обліку у відповідача (арк. спр. 47 зв.).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 15.09.2009 серії 1-ЕД № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (арк. спр. 6).

Згідно з копією свідоцтва про смерть від 02.04.2019 серії 1-ЕД № НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 7).

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.09.2019 у справі № 426/5469/19 заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, місце розташування: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, 77, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, місце розташування: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 30, ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 задоволено в повному обсязі. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини 15 січня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 19-20).

14 грудня 2019 року позивач через портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Біловодського ОУПФУ Луганської області із заявою про перерахунок пенсії через перехід на інший вид пенсії (арк. спр. 8, 54), До заяви були надані такі документи, а саме: копія паспорта ОСОБА_1 ; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копія довідки від 01.11.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміної особи позивача; копія свідоцтва про смерть померлого чоловіка ОСОБА_2 ; копія трудової книжки ОСОБА_2 ; копія трудової книжки ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб; копія рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11.09.2019 по справі № 4236/5469/19 щодо факту постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини з ОСОБА_2 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_1 (арк. спр. 55-65).

Рішенням Біловодського ОУПФУ Луганської області від 27.12.2019 № 7616/02-18 позивачу відмовлено в переведенні на інший вид пенсії (арк. спр. 52-53).

Як підстави відмови зазначено, що в поданій заяві ОСОБА_1 зазначено про перерахунок у зв`язку з переходом на інший вид пенсії, при цьому заявником не зазначено на який саме вид пенсії бажає перейти. В електронній формі заяви передбачено можливість обирати вид в меню у пункті «Вид перерахунку». Тому зазначена заява є некоректно оформленою та не містить чіткого наміру заявника. Зі змісту доданих до заяви документів вбачається можливе бажання заявника призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Під час огляду доданого пакету встановлено відсутність обов`язкових документів, визначених пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, а саме: довідки про склад сім`ї померлого годувальника, документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. З матеріалів пенсійних справ ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 місця проживання / перебування є різними. Дана обставина підтверджується паспортними даними та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відсутність відповідних довідок або інших документів про склад сім`ї, виданих відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, або документа про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою потребує доведення факту перебування на утриманні у померлої особи, або факт втрати джерела засобів до існування. У разі неможливості надати такі документи факт спільного проживання з померлим та перебування на його утриманні годувальника встановлюється в судовому порядку (в порядку окремого провадження цивільного судочинства).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Як вбачається зі змісту рішення Біловодського УОПФУ Луганської області від 27.12.2019 № 7616/02-18, позивачу було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника через ненадання документів про перебування на утриманні померлого годувальника.

Відповідно до пункту 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

У свою чергу, статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що документами, до яких вносяться відомості про місце проживання, є: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

З аналізу вище наведених норм можна зробити висновок, що під фактом перебування на утриманні померлого годувальника слід розуміти встановлення факту спільного проживання члена сім`ї та померлого годувальника.

Матеріалами справи підтверджено, що з огляду на інформацію, зазначену в копіях паспортів громадян України, місцем проживання позивача ОСОБА_1 Є Луганська АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 АДРЕСА_2 (арк. спр. 2-3, 26).

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про шлюб та паспортів позивача та ОСОБА_2 , шлюб між ними не припинений.

Як вже вище зазначено, рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.09.2019 у справі № 426/5469/19 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини 15 січня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 14).

Відповідно позивачу підтверджено факт перебування на утриманні у ОСОБА_2 відповідно до норм Порядку № 22-1.

Зазначене рішення надавалось позивачем відповідачу із заявою від 14.12.2019 про перехід на інший вид пенсії.

Однак зазначене рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11.09.2019 у справі № 426/5469/19 відповідачем не враховане під час винесення оскаржуваного рішення № 7616/02-18.

Посилання відповідача на довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача та її померлого чоловіка суд відхиляє, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не віднесена до документів, до яких вносяться відомості про місце проживання, та не є документом, який може підтвердити або спростувати факт перебування позивача на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 .

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» (заява 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що органи влади не надали обґрунтування позбавлення права заявника на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, що було визнано порушенням статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (пункти 51-54).

Виходячи зі змісту постанови Верховної Ради України № 462-VІІІ від 21 травня 2015 року, якою схвалено заяву Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», Україна від зобов`язань, визначених статями1,14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, законне передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Отже, відомості довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на перехід на пенсію по втраті годувальника, закріпленого у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо некоректного оформлення заяви позивачем, оскільки з наданих до заяви документів вбачається щодо переходу на який вид пенсійних виплат звертається позивач.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, беручи до уваги, що відповідачем не було надано оцінки всім документам, поданим позивачем, фактично не перевірено наявності у нього права на перехід на пенсію по втраті годувальника, позовна вимога про зобов`язання призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про переведення на інший вид пенсії та визначення підстав, за яких здійснюється таке переведення або приймається рішення про відмову в переведенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перехід на інший вид пенсії, з урахуванням висновку суду.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Ухвалою суду від 20.01.2020 відстрочено позивачу сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 840,80грн, як за одну вимогу немайнового характеру, до ухвалення судового рішення в даній справі. При цьому, з ухвали суду слідує, що позивачем заявлено декілька вимог немайнового характеру, які є пов`язаними між собою.

Відповідно, у даному випадку задоволення хоча б однієї вимоги немайнового характеру має наслідком стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263, 291, 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце мешкання: АДРЕСА_4 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місцезнаходження: 92800, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 27 грудня 2019 року № 7616/02-18 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 грудня 2019 року, з урахуванням правової оцінки наданої судом

У задоволенні вимоги про зобов`язання Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 16 січня 2019 року відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова