Справа № 480/4206/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2020 р. Справа № 480/4206/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шаповала М.М.,
за участю секретаря судового засідання - І.С. Іуткіної,
представника позивача - С.П. Турченка,
представника відповідача - С.І. Савченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/4206/19
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № Ф-000856*1303 від 11.07.2019 про нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 134475 грн;
- рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № 000855*1303 від 11.07.2019 про застосування штрафу в розмірі 340 грн;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № 000858*1303 від 11.07.2019 про нарахування податкових зобов`язань в розмірі 602243,75 грн, із них: податок на додану вартість 481795 грн., штрафні (фінансові) санкції 120448,75 грн;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами перевірки, проведеної ГУ ДФС у Сумській області прийнято вищевказані спірні рішення, підставою для їх прийняття став висновок контролюючого органу, зазначений в акті перевірки № 524/18-28-13-03-10/ НОМЕР_1 /110 від 14.05.2019, відповідно до якого позивачем порушено:
1) ст. 63 ПК України, а саме: здійснення підприємницької діяльності без державної реєстрації, про що детальніше викладено у п. 17.1 даного акту, за дане правопорушення відповідно до вимог частини 1 ст. 164 Кодексу України "Про адміністративні правопорушення" передбачена адміністративна відповідальність;
2) п. 63. 3 ст. 63 ПК України в наслідок не подання позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП).
6) п. 2.10 "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до неподання платником звіту за 2016-2017;
9) ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" в наслідок відсутності ліцензії при здійсненні діяльності з будівництва житлових та нежитлових будівель, за дане порушення відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Кодексу України "Про адміністративні правопорушення" передбачена адміністративна відповідальність;
10) п. 44.1, п .44.3. п. 44.5, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України, внаслідок ненадання на перевірку первинних документів та документів обліку, за відсутність обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України "Про адміністративні правопорушення".
Позивач вважає, що перевірку проведено за відсутності законних підстав, висновки акту про порушення ним вимог податкового законодавства є безпідставними, а прийняті у відношенні позивача податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій є незаконними.
В акті перевірки № 524/18-28-13-03-10/ НОМЕР_1 /110 від 14.05.2019 (далі - акт перевірки) зазначено, що відповідачем на адресу позивача направлено запит про надання пояснень та їх документальних підтверджень щодо отриманих доходів від здійснення діяльності без відповідного оподаткування та подання звітності за період з 01.01.2014 по 31.12.2017. Вказаний запит позивач не отримував, зміст запиту, правові та фактичні підстави його направлення невідомі.
Крім того, 21.03.2019 на адресу позивача направлено наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, який Матвієнко Д ОСОБА_2 не отримував, тобто, про проведення перевірки обізнаний не був, протягом проведення перевірки на адресу позивача жодного запиту про надання документів не направлялось. З самого акту вбачається що під час документальної перевірки відповідачем не було використано жодного первинного документа, який би підтверджував факт здійснення ОСОБА_1 певних операцій щодо створення та продажу об`єктів нерухомого майна, інформацію з реєстрів відповідачем при проведенні перевірки використано вибірково.
Твердження відповідача про те, що позивач здійснював підприємницьку діяльність без державної реєстрації, за що передбачено адміністративну відповідальність за ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення є безпідставним, оскільки до відповідальності за відповідне порушення позивача ОСОБА_1 притягнуто не було.
Позивач не зареєстрований і ніколи не був зареєстрований фізичною особою-підприємем (суб`єкт господарювання), тому оподаткування його доходів має здійснюватися із застосуванням встановлених Податковим кодексом України правил загальної системи оподаткування для платників податків - фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності. У зв`язку з чим, усі рішення відповідача про донарахування позивачу як фізичній особі - підприємцю податкових зобов`язань, зобов`язань зі сплати єдиного самоцільного внеску та застосування сум штрафних (фінансових) санкцій є протиправними.
Ухвалою суду від 22.10.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений строк.
Ухвалою від 08.11.2019 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 10.12.2019 закрито підготовче провадження по справі справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позові підстав та просив задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та пояснила, що ГУ ДФС у Сумській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 14.05.2019 № 524/18-28-13-03/ НОМЕР_2 /110.
За результатами перевірки встановлені порушення позивачем норм податкового законодавства, законодавства щодо диного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
ГУ ДФС у Сумській області було здійснено опрацювання даних наявної податкової інформації щодо отримання платником податків ОСОБА_1 доходів. За даними баз даних ДФС у фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 за 2014-2017 зафіксовано систематичне отримання доходів за ознакою "104" - сума доходу фізичних осіб, отримана від продажу (обміну) нерухомого майна.
Загальна сума виплаченого на користь ОСОБА_1 доходу за період з 01.01.2014 по 31.12.2017 складала 5080086,60 грн. Декларації про майновий стан і доходи до ДПІ за місцем реєстрації платником не подавались, державна реєстрація підприємницької діяльності не здійснювалась. Продаж (обмін) нерухомого майна оподатковано платником самостійно за ставками: податок з доходів фізичних осіб 5 %, військовий збір 1,5 %. Відповідачем на адресу платника податків ОСОБА_1 поштовим відправленням з повідомленням про вручення направлено запит про надання пояснень та їх документальних підтверджень щодо отримання доходів від здійснення діяльності без відповідного оподаткування та подання звітності за період з 01.01.2014 по 31.12.2017, який повернувся до відповідача з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" 11.03.2019. Інформації від платника стосовно здійснення діяльності до ГУ ДФС у Сумській області не надходило.
Тому ГУ ДФС у Сумській області ініційовано проведення позапланової документальної невиїзної перевірки та направлено на адресу реєстрації ОСОБА_3 Д.В ОСОБА_4 копію наказу від 21.03.2019 № 554 та повідомлення про проведення перевірки від 21.03.2019 № 100 поштовим відправленням з повідомленням про вручення, які повернулися не отриманими з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" 26.04.2019. Відповідно до вимог статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Враховуючи вищевикладене, перевірку проведено згідно чинного законодавства.
Представник пояснила також, що в ході перевірки були використані автоматизовані інформаційні системи ДФС: АІС "Податковий блок", "Пошук-3", інші інформаційні бази: НАІС ДДАІ МВС України, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно. Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, для підтвердження інформації відповідачем направлялись запити до нотаріусів.
В періоді, що підлягав перевірці платник податків ОСОБА_1 отримав дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у загальній сумі 5080086,60 грн, системна діяльність позивача підпадає під визначення господарської діяльності та у розумінні пункту 177.2 статті 177 ПК України є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб. Крім того, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягає оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців перевищила сукупно 1000000 гривень, а відтак, платник зобов`язаний був зареєструватися як платник податку на додану вартість з дотриманням вимог статті 183 Податкового кодексу України.
Діяльність ОСОБА_1 в цій ситуації є підприємницькою та передбачає на меті отримання доходу саме як підприємцем, а не фізичною особою, оскільки перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2014- 2017 став власником 67 земельних ділянок та збудував 36 будівель, а продав 20 земельних ділянок та 18 будівель, які мають індивідуальні санвузли, мансарди, кухні, та інші складові.
Надаючи оцінку такому будівництву, як зазначає представник, потрібно виходити з того, що останнє не можна кваліфікувати як таке, що мало на меті задоволення власних (особистих) потреб громадянина.
Будівництво самостійних багатоквартирних об`єктів, як за власні, так і залучені кошти, є безумовним свідченням того, що збудований об`єкт нерухомості передбачав отримання прибутку від подальшого продажу, що є неодмінною характерною рисою підприємницької діяльності.
При цьому, продаж протягом 2014 - 2017 років великої кількості однотипних об`єктів нерухомості є свідченням систематичної діяльності, як ще однієї з ознак підприємництва. Будуючи велику кількість об`єктів платник ніс певний ризик, зокрема, що ці об`єкти не будуть продані достатньо швидко і за прийнятною вартістю. Використання прийомів і методів, притаманних підприємницькій діяльності, як то реклама, також вказує про намір платника отримувати дохід від продажу збудованих житлових будівель.
Позивачем укладалися договори купівлі-продажу землі з цільовим призначенням "будівництво та обслуговування житлової забудови", що саме по собі завчасно передбачає будівництво понад однієї будівлі та, відповідно, платник брав на себе певні зобов`язання та зобов`язувався нести відповідальність у разі використання земельних ділянок не за призначенням. Сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу квартир без зазначення статусу платника, як підприємця, не є свідченням не пов`язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю. Так, саме лише формулювання таких відносин, не може спростувати їх зміст. У задоволенні позовних вимог просила відмовити.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд визнає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що в період з 26.04.2019 по 07.05.2019 ГУ ДФС у Сумській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2017.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 14.05.2019 № 524/18-28-13-03/ НОМЕР_2 /110 (копія на а.с. 9- 48), в якому зазначено про порушення позивачем:
- ст. 63 ПК України, а саме: здійснення підприємницької діяльності без державної реєстрації, про що детальніше викладено у п. 17.1 даного акту, за дане правопорушення відповідно до вимог частини 1 ст. 164 Кодексу України "Про адміністративні правопорушення" передбачена адміністративна відповідальність;
- п. 63. 3 ст. 63 ПК України в наслідок не подання позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП).
- п. 2.10 "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до неподання платником звіту за 2016-2017;
- ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" в наслідок відсутності ліцензії при здійсненні діяльності з будівництва житлових та нежитлових будівель, за дане порушення відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Кодексу України "Про адміністративні правопорушення" передбачена адміністративна відповідальність;
- п. 44.1, п .44.3. п. 44.5, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України, внаслідок ненадання на перевірку первинних документів та документів обліку, за відсутність обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України "Про адміністративні правопорушення".
На підставі цього акту перевірки 11.07.2019 ГУ ДФС у Сумській області прийнято рішення (які є предметом розгляду даної справи):
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000856*1303 про нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 134475 грн (а.с. 60);
- рішення № 000855*1303 про застосування штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 63);
- податкове повідомлення-рішення № 000858*1303 про нарахування позивачу податкових зобов`язань в розмірі 602243,75 грн, в тому числі податок на додану вартість 481795 грн., штрафні (фінансові) санкції 120448,75 грн (а.с. 67);
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно частини другої статті 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
В статті 42 ГК України визначено, що за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок про те, що підприємницька діяльність передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.
За частиною першою та другою статті 55 ГК України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.
Така реєстрація має відбуватися в добровільному, а не примусовому порядку.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не зареєстрований на день розгляду справи, а також на день виникнення спірних правовідносин та ніколи не був зареєстрований як фізична особа-підприємець (суб`єкт господарювання), суд визнає, що оподаткування його доходів має здійснюватися із застосуванням встановлених Податковим кодексом України правил загальної системи оподаткування для платників податків - фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.
Так, згідно п.172.1 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.
В п. 172.2 ст. 172 ПК України визначено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, тобто 5 %.
Згідно п. 172.3 ст.172 ПК України, дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.
В підпункті 14.1.180 пункту 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;
Відповідальність за порушення норм ПК України в разі здійснення особою функцій податкового агента покладається саме на цю особу.
Нормами п. 18.1 ст. 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.
Відповідно до п. 172.4 ст. 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті (вказане положення застосовується з 2018)) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Положеннями статті 171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
В підпункті "а" пункту 172.5 ст. 172 ПК України визначено, що сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.
Обов`язок щодо сплати податку покладено на сторону договору, а на податкового агента (нотаріуса) - обов`язок визначення відповідної суми, тобто нарахування податку, а також контроль за здійсненням сплати податку шляхом перевірки відповідного платіжного документа та вчинення дії щодо подання відповідної інформації податковому органу.
Судом достовірно встановлено, що до кожного договору купівлі-продажу, вчиненого позивачем, здійснено відповідні розрахункові документи (квитанції), які підтверджують сплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5 % від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна згідно з п.167.2 ст.167 ПК України.
Саме в такому порядку здійснювалося визначення та сплата податкових зобов`язань за наслідками оподаткування операцій по продажу позивачем в 2014-2017 роках об`єктів нерухомого майна, перелік яких знаходиться в матеріалах справи а.с. 151-159.
Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу і ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Приписами пункту 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Отже, розмір ставки податку та порядок сплати визначається в залежності від статусу такого платника, що є відмінними для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, положення статті 177 ПК України застосовуються виключно щодо фізичних осіб-підприємців.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Усі договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися ним саме як фізичною особою.
Таким чином, суд вважає, що визначення відповідачем порушення позивачем п.177.2 ст.177 ПК України, є безпідставним, оскільки за відсутності факту реєстрації ОСОБА_1 в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до нього не можуть застосовуватися.
Щодо посилання відповідача на порушення позивачем п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, то суд також вважає безпідставним, оскільки застосовується виключно щодо фізичних осіб-підприємців, а ОСОБА_1 підприємцем не являється.
Щодо порушення п.1, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку із не поданням позивачем звітності з єдиного соціального внеску за 2016-2017 роки суд враховує таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).
В пункті 4 частини 1 ст .4 Закону № 2464 вказано, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 5 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця і підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону 8 Закону № 2464, яка дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.
На підставі такого висновку відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.07.2019 № Ф-000856*1303 та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.07.2019 №000855*1303, є неправомірними та підлягають скасуванню.
Щодо тверджень відповідача щодо необхідності позивачу зареєструватися платником податку на додану вартість то суд визнаєє, що оскільки ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем і здійснював відчуження належних йому житлових будинків саме як фізична особа з оподаткуванням таких операції згідно статті 172 ПК України, то в такому разі у нього відсутній обов`язок реєструватися платником податку на додану вартість незалежно від суми здійснених операцій.
Податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 № 000858*1303 також є протиправним.
Таким чином, відповідачем безпідставно нараховано податкові зобов`язання позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкціях за відсутності у нього визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності.
На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати зі сплаті судового збору при поданні позову до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними та скасувати:
- вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № Ф-000856*1303 від 11.07.2019 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 134475 грн;
- рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № 000855*1303 від 11.07.2019 про застосування до ОСОБА_1 штрафу за неподання звітності в розмірі 340 грн.;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № 000858*1303 від 11.07.2019 про нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість в загальній сумі 602243,75 грн, із них за податком на додану вартість 481795 грн та штрафні (фінансові) санкції 120448,75 грн;
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.02.2020.

Суддя М.М. Шаповал