Справа № 629/3258/15-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. Справа № 629/3258/15-а

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2019 року (ухвалене суддею Каращук Т.О.) по справі № 629/3258/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій органу державної влади неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому, з подальшими уточненнями просив: зобов`язати відповідача оформити заяву про нарахування позивачу пенсії, згідно постанови Пенсійного фонду № 23-1 від 15.10.2009 р. та додатку; надати йому розписку-повідомлення під особистий підпис з переліком документів, яких недостатньо для нарахування пенсії, на підставі прийнятої заяви і доданих довідок про заробітну плату за періоди роботи в Російській Федерації, здійснити нарахування пенсії для обчислення пенсійних нарахувань застосувати період з 01.11.1990 р. до 01.11.1995 р.; перераховувати позивачу в гривні заробітну плату вказану в російських рублях, з 01.11.1992 р. по курсу 0,26616, шляхом множення суми заробітної плати, вказаної в російських рублях на 0,26616; періоди промсезонів в старательній артілі Победа, враховувати в їх реальних датах, промсезон 1990 року закінчується 15.11.1990 р., а 16.11.1990 р. починається промсезон 1991 року, а всі наступні промсезони 1992 року, 1993 року, 1994 року враховувати в цих календарних датах; заробітну плату, яка вказана в довідці № С-187 за період роботи в с/а Геологическая з 16.03.1994 р. до 25.02.1995 р. в сумі 12750000 російських рублів, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 306 від 12.04.2005 р. розділити на кількість місяців виконання роботи з 16.03.1994 р. до 25.02.1995 р. (11,5 місяців); суму заробітної плати, визначену за кожен місяць, вказаний у довідці враховувати для нарахування пенсії за кожен місяць роботи в с/а Геологическая; врахувати для нарахування пенсії з 28.02.1995 р. до 01.11.1995 р. довідку 2-182-з/з-1 за період роботи в ТОВ Ключи; виплачувати заборгованість по пенсії, яка з`явилась після обчислення пенсії, з врахуванням всіх довідок про заробітну плату з 27.12.2009 р. та з врахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2010 р. до 01.06.2018 р., який становить розмір 115%, та з врахуванням індексу втраченої вигоди, який становить 3,4 на одну гривню невиплачену станом на 01.01.2010 р., одна невиплачена гривня підлягає виплаті з підвищенням на коефіцієнт 4,55 станом на 01.01.2010 р. з послідовним щомісячним зменшенням на 0,0482 до нуля станом на 01.06.2018 р.; постановити окрему ухвалу про здійснення відповідачем та Головним Управлінням Пенсійного фонду України кримінальних правопорушень; відшкодувати йому судові витрати за надання правової допомоги Лозівською юридичною консультацією, за що сплачено 500 грн., згідно квитанції від 12.09.2012 р.; відшкодувати витрати за проведення судово-економічної експертизи по справі № 629/3258/15-а від 28.02.2018 р. № 21501 в сумі 9622 грн., суму комісії банку 96,72 грн., згідно квитанції від 21.11.2017 р. № 0.0.897736689.1; відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2019 р. відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2019 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано висновків судової економічної експертизи № 21501 від 28.02.2018 р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.12.2009 р. перебуває на обліку в Лозівському об`єднаному УПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі № 2025/2-а-827/11 від 17.08.2011 р. задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Лозівському районі Харківської області, а саме: визнано протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в Лозівському районі Харківської області в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р. на підставі заробітної плати про заробіток, згідно довідок Філії Відкритого Акціонерного Товариства Таймиренерго Курійської ГЕС № 569 від 09.08.2010 р., довідок Архівного відділу Адміністрації муніципальної освіти Середньоканський район Магаданської області Російської Федерації за № С 187, № С 185 від 12.08.2010 р.; зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Лозівському районі Харківської області здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком за період з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р. на підставі заробітної плати про заробіток для обчислення пенсії згідно довідок Філії Відкритого Акціонерного Товариства Таймиренерго Курійської ГЕС № 569 від 09.08.2010 р., Архівного відділу Адміністрації муніципальної освіти Середньоканський район Магаданської області Російської Федерації за № С 187, № С 185 від 12.08.2010 р. та провести відповідні виплати, починаючи з 01.09.2010 р. з врахуванням раніше виплачених сум.

На підставі вищевказаного рішення суду для розрахунку пенсії відповідачем використано період заробітної плати за період з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р. (як найбільш вигідний) та періоди роботи з 01.07.2000 р. по 27.11.2000 р., з 01.06.2001 р. по 10.09.2004 р., з 01.03.2005 р. по 10.09.2005 р., з 01.09.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.02.2009 р. по 31.10.2009 р., згідно з даними персоніфікованого обліку, з 01.12.2006 р. по 16.06.2008 р., відповідно до довідки про заробітну плату б/н від 18.01.2011, виданої ТОВ Актэрос-механизация (м. Москва) з 01.07.2008 р. по 31.08.2008 р., відповідно до довідки № 203/2-671-ОПП від 10.06.2010 р., виданої ТОВ Инжстрой-Сити Монолит, (м. Москва).

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 р. по справі № 629/4236/15-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії відповідача при нарахуванні пенсійних виплат позивачу; зобов`язано відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992 р.; стягнуто з відповідача на користь позивача недораховану та невиплачену пенсію за період з 27.12.2009 р. по 31.08.2016 р. в розмірі 10646,41 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо перерахунку його пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем пенсія позивачу нарахована на підставі вимог чинного законодавства та відсутні докази порушення відповідачем прав позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з інших підстав і мотивів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача оформити заяву про нарахування позивачу пенсії, згідно постанови Пенсійного фонду № 23-1 від 15.10.2009 р. та додатку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 р. № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 23-1 від 15.10.2009 р.), заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , листом Головного управління Пенсійного фонду України № 3139/с-14 від 01.06.2018 р. позивачу надіслано форму заяви про призначення (перерахунок) пенсії, а саме, додаток № 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 р. № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 23-1 від 15.10.2009 р.)

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача оформити заяву про нарахування йому пенсії, оскільки вказана заява повинна подаватися пенсіонером особисто, а у органу, що призначає пенсію, відсутній обов`язок здійснювати оформлення такої заяви.

Позовну вимогу позивача про надання йому розписки-повідомлення під особистий підпис з переліком документів, яких недостатньо для нарахування пенсії, на підставі прийнятої заяви і доданих довідок про заробітну плату за періоди роботи в Російській Федерації, здійснити нарахування пенсії для обчислення пенсійних нарахувань застосувати період з 01.11.1990 р. до 01.11.1995 р., суд апеляційної інстанції вважає передчасною, оскільки відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 р. № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 23-1 від 15.10.2009 р.), у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Проте, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з заявою про призначення (перерахунок) пенсії, тобто, станом на теперішній час відсутні спірні правовідносини з цього питання.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про перерахунок в гривні заробітної плати вказаної в російських рублях, з 01.11.1992 р. по курсу 0,26616 шляхом множення суми заробітної плати, вказаної в російських рублях на 0,26616, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованою з наступних підстав.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 р. по справі № 629/4236/15-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії відповідача при нарахуванні пенсійних виплат позивачу; зобов`язано відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992 р.; стягнуто з відповідача на користь позивача недораховану та невиплачену пенсію за період з 27.12.2009 р. по 31.08.2016 р. в розмірі 10646,41 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.09.2017 р. по справі № 629/4236/15-а роз`яснено постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 р. та зазначено, що нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії необхідно здійснювати, з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992 р., і в подальшому.

Відповідно до Указу Президента України Про реформу грошової системи України від 07.11.1992 р. № 549/92, починаючи з 23-ї години 12.11.1992 р. припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України, та встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 р. по справі № 629/4236/15-а встановлено, що відповідачем при перерахунку пенсії з 01.09.2010 р. заробіток для визначення розміру пенсії, отриманий ОСОБА_1 на території Російської Федерації в російських рублях, перераховано в гривню по курсу НБУ, починаючи з 01.12.1992 р., тобто, не враховано вимоги Указу Президента України Про реформу грошової системи України від 07.11.1992 р. № 549/92.

Відповідно до п.п. 2, 5 Указу Президента України Про реформу грошової системи України від 07.11.1992 № 549/92, єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець, представником якого в готівковому обігу виступає купон Національного банку України. Бухгалтерський облік господарсько-фінансових та кредитних операцій та звітність в Україні ведуться в українських карбованцях.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем перераховано період отримання сум заробітної плати в рублях з 01.11.1992 р. та застосовано при розрахунку заробітної плати курс рубля на момент призначення пенсії, тобто на 27.12.2009 р.

Згідно із листом Управління НБУ в Харківській області від 26.07.2010 р. № 06-134/7297, за даними Національного банку України станом на 27.12.2009 р. курс рубля складав 2,6616 гривень за 10 російських рублів.

Тобто, з урахуванням п. 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, заробіток позивача, який він отримав на території Російської Федерації і який враховується для обчислення пенсії, перераховано у гривню за вказаним курсом.

Указами Президента України від 07.07.1992 р. № 549/92 та від 25.08.1996 р. № 762/96 встановлено порядок обміну рублевої грошової наявності на український карбованець у відношенні 1:1, та обміну українського карбованця на гривні по курсу 10000 карбованців за 1 гривню.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1002 від 26.08.1996 р. встановлено, що в довідках про заробітну плату для нарахування пенсії заробітна плата в загальній сумі за кожний календарний рік перераховується в гривні з округленням до 5 знаків після коми.

Таким чином, оскільки курс рубля Нацбанком встановлений за 10 російських рублів (2,6616 грн.), відповідачем суму заробітної плати позивача для перерахунку рублів у гривні поділено на 10000.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., якою передбачено визначення розміру заробітку (доходу) виходячи з офіційно встановленого курсу національної валюти до моменту призначення пенсії, набрала чинності раніше, ніж Указом Президента України від 07.11.1992 р. № 549/92 введено в якості національної валюти український карбованець, та раніше введення гривні Указом Президента України від 25.08.1996 р.

Таким чином, доводи апелянта, що вказана Угода застосовується відповідачем по-різному в однакових ситуаціях (при перерахунку заробітної плати, отриманої позивачем під час роботи у Російській Федерації в період з 01.12.2006 р. по 02.09.2008 р. (який позивач вважає вірним, оскільки розрахунок зроблений за курсом 0,26616 грн. за 1 російський рубль) та з 01.11.1992 р. по 01.01.1995 р. (з яким позивач не погоджується, оскільки розрахунок зроблений за курсом 0,00026616 грн. за 1 російський рубль або 0,26616 крб. за 1 російський рубль).

Крім того, постановою Лозівського міськрайоного суду у справі № 629/4236/15-а від 19.07.2017 р. зобов`язано відповідача врахувати вимоги Указу Президента України від 07.11.1992 р. № 549/92 та застосувати курс рубля при перерахунку пенсії позивача із заробітної плати з 01.11.1992 р., що і було зроблено відповідачем по справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про врахування періодів промсезонів в старательній артілі Победа в їх реальних датах, промсезон 1990 року закінчується 15.11.1990 р., а 16.11.1990 р. починається промсезон 1991 року, а всі наступні промсезони 1992 року, 1993 року, 1994 року враховувати в цих календарних датах; зобов`язання відповідача заробітну плату, яка вказана в довідці № С-187 за період роботи в с/а Геологическая з 16.03.1994 р. до 25.02.1995 р. в сумі 12750000 російських рублів, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 306 від 12.04.2005 р. розділити на кількість місяців виконання роботи з 16.03.1994 р. до 25.02.1995 р. (11, 5 місяців); врахування суми заробітної плати, визначеної за кожен місяць, вказаний у довідці для нарахування пенсії за кожен місяць роботи в с/а Геологическая, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.10.2017 р. по справі № 629/3258/15-а призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої, зокрема, поставлені такі питання: чи правильно враховано роботу в промсезони 1990-1994 років в реальних календарних датах за відсутності офіційних документальних підтверджень, а саме, чи дійсно промсезони 1990 року збільшені на 45 днів, а промсезони 1994 року скорочені на 45 днів, якщо так, то з яких підстав?; чи правильно розрахована заробітна плата за період роботи в старательській артілі Геологічна з 12.03.1994 р. по 25.02.1995 р., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 306?; чи враховується до стажу роботи робота в період 1990-1995 років /промсезони/ та чи врахований відповідачем даний період роботи до страхового стажу та відповідно й заробітна плата за цей період?

Висновками судової економічної експертизи № 21501 від 28.02.2018 р. по вищевказаним питанням встановлено наступне: за відсутності офіційних підтверджуючих документів щодо фактичної тривалості промислових сезонів 1990-1994 роки (в реальних календарних датах: початок та закінчення промсезонів). Не надається за можливе визначити, чи дійсно при розрахунках заробітку в розрахунках Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області промсезон 1990 року збільшений на 45 днів, а промсезон 1994 року скорочений на 45 днів; при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 за період роботи в старательській артілі Геологическая з 12.03.1994 р. по 25.03.1995 р. врахована відповідно до норм Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, які в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2005 р.; робота в старательських артілях Победа та Геологическая в період 1990-1995 років враховується до стажу роботи ОСОБА_1 та Лозівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області даний період роботи враховано до страхового стажу, а при обчисленні індивідуального коефіцієнту заробітної плати враховано заробіток за період з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р., згідно постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.08.2011 р.

Таким чином, висновками вищевказаної експертизи встановлено, що відповідачем при обчисленні пенсії ОСОБА_1 правильно враховані періоди роботи позивача та суми його заробітної плати.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про врахування для нарахування його пенсії з 28.02.1995 р. до 01.11.1995 р. довідки 2-182-з/з-1 за період роботи в ТОВ Ключи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 4.5 роз. ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, якщо в документі про стаж заначено тільки рік і місяць, без позначення точної дати, то датою вважається 15 число відповідного місяця.

Позивач звернувся до УПФУ в Лозівському районі Харківської області з заявою про перерахунок пенсії з більш високого заробітку відповідно до довідки про заробітну плату за період з 02.1995 року по 1996 рік за № 2-182-з/з-1 від 20.09.2012 р., яка видана Державним архівом документів по особовому складу Забайкальського краю Російської Федерації.

В задоволенні вказаної заяви позивачу відмовлено, про що складено Протокол №1806 від 03.12.2012 р, у зв`язку з тим, що вищезазначений перерахунок виявився недоцільним (коефіцієнт заробітної плати склав 3,58594 та є меншим, ніж той, що врахований при призначенні пенсії (3,61630).

Позивачем вищевказану відмову в перерахунку пенсії, оформлену протоколом № 1806 від 03.12.2012 р., оскаржено в судовому порядку.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2013 по справі № 629/4704/13-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 р., позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, тобто, протокол від 03.12.2012 р. на теперішній час є чинним.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача виплачувати позивачу заборгованість по пенсії, яка з`явилась після обчислення пенсії, з врахуванням всіх довідок про заробітну плату з 27.12.2009 р. та з врахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2010 р. до 01.06.2018 р., який становить розмір 115%, та з врахуванням індексу втраченої вигоди, який становить 3,4 на одну гривню невиплачену станом на 01.01.2010 р., одна невиплачена гривня підлягає виплаті з підвищенням на коефіцієнт 4,55 станом на 01.01.2010 р. з послідовним щомісячним зменшенням на 0,0482 до нуля станом на 01.06.2018 р., суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вищевказаних позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача.

Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню позовну вимогу ОСОБА_1 про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 200000 гривень з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій відповідача неправомірними, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Крім того, у зв`язку з тим, що судом відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , то відсутні підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування йому витрат за надання правової допомоги та витрат за проведення судово-економічної експертизи по справі № 629/3258/15-а.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для постановлення окремої ухвали, оскільки судом під час розгляду справи не встановлено порушення закону.

Щодо доводів апелянта, що відповідачем при перерахунку його пенсії невірно обчислено коефіцієнт заробітної плати, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в подальшому Закон № 1058) коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - заробітна плата (дохід), в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Таким чином, коефіцієнт заробітної плати є результатом ділення заробітної плати, яку отримувала особа, на середню заробітну плату на одну застраховану особу в цілому по Україні, і величина коефіцієнта залежить від величини середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Тобто, для заробітної плати (доходу), що виплачувались особам до набрання чинності Законом № 1058 (09.07.2003 р.), передбачено граничний розмір коефіцієнту заробітної плати 5,6.

Доводи апелянта, що відповідачем неправомірно розраховано йому пенсію в розмірі 6080,94 грн., а не в розмірі 6567,02 грн., як встановлено судовою економічною експертизою № 21501 від 28.02.2018 р., суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач з такою позовною вимогою до суду першої інстанції не звертався, а відповідно до ч. 5 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, проте, зазначає, що судом першої інстанції невірно вказані підстави та мотиви для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної частини (ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2019 по справі № 629/3258/15-а - змінити з підстав і мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін