Справа № 642/8408/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання закриття провадження у справі

17.02.2020 р. справа № 642/8408/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, Експерта лабораторії будівельно-технічних досліджень Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса Кириленко Світлани Анатоліївни про визнання дій протиправними, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій старшого наукового співробітника лабораторії будівельно-технічних досліджень Кириленко С.А. в частині вирішення питання про майнові права всупереч кваліфікації судового експерта, самостійного вибору вихідних даних та їх обґрунтованості для проведення експертизи; 2) визнання протиправними дій керівника експертної установи в частині проведення експертизи за заявою особа, яка діяла за довіреністю без права підпису, не повернення висновку експертизи №22939 експерту на усунення помилок.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що експертиза у судовій цивільній справі була проведена з порушенням процедури, а висновки експертизи є неповними, необґрунтованими та необ`єктивними. Наполягав, що складення експертизи з порушенням положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5) зумовлює повернення матеріалів експертизи експерту на доопрацювання.

Відповідач, Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що експертиза була проведена за ухвалою цивільного суду по цивільній справі та на підставі матеріалів цивільної судової справи. Наполягав, що згідно з законом виключна прерогатива перевірки висновків експерта належить суду

Відповідач, старший науковий співробітник лабораторії будівельно-технічних досліджень Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Кириленко Світлана Анатоліївна, правом на подачу письмових заперечень не скористався, хоча про розгляд справи був сповіщений належним чином.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 25.10.2017р. по цивільній справі №643/5283/17 була призначена будівельно-технічна експертиза.

Виконання цієї ухвали було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса.

24.04.2018р. за №22939 експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса - старшим науковим співробітником лабораторії будівельно-технічних досліджень Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Кириленко Світланою Анатоліївною було складено висновок судової будівельно-технічної експертизи (далі за текстом Висновок експертизи).

При цьому, питання щодо визнання Висновку експертизи у якості доказу має вирішуватися у ході розгляду вказано/ї цивільної справи.

Не погодившись із процедурою проведення експертизи та Висновком експертизи, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За відсутності визначення у національному закону такої правової категорії як «управлінські функції» суд вважає, що управлінська діяльність охоплює сферу виконання функцій Держави у галузі публічної адміністрації, а саме: надання адміністративних послуг, здійснення державного нагляду (контролю), організації публічної служби і передбачає, що за складом учасників суспільних відносин одним із них обов`язково є або Держава Україна в особі компетентного органу, або особа, котрій законом делеговано виконання функцій Держави, тобто суб`єкт владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Між тим, відповідно до ч.1 ст.68 КАС України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Аналогічне визначення експерта містять і положення ст.69 Кримінального процесуального кодексу України, і положення ст.72 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.10 цього ж закону судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Отже, ані за визначенням, ані за призначенням, ані за змістом діяльності, ані за результатами участі у суспільних правовідносинах експерт (рівно як і експерта установа) не може бути віднесений до кола суб`єктів владних повноважень.

Так, результатом діяльності експерта є створення письмового документа, котрий за своєю правовою суттю та юридичною природою є доказом, а відтак, належність, допустимість, достовірність та достатність цього доказу має оспорюватись особою виключно у межах того судочинства, де такий доказ подається іншою стороною судової справи.

Тому, правових підстав для задоволення вимог, пов`язаних із оскарженням діяльності експерта чи експертної установи у порядку адміністративного судочинства не існує у зв`язку із відсутністю у даному випадку юридичного спору відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України через відсутність порушеного публічного права або ущемленого інтересу.

Продовжуючи вирішення спору, суд бере до уваги, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначаються Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч.1 ст.1 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закон № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закон № 2939-VI).

Статтею 4 Закону № 2939-VI передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI забезпечується, зокрема, систематичним та оперативним оприлюдненням інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі Інтернет; а також шляхом надання інформації на запити.

Відповідно до ст.13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них (ч.1 ст.13); До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (ч.2 ст.13); На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами (ч.3 ст.13); Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст.13).

З наведених вище міркувань суд вважає, що експерт та експертна установа не можуть бути віднесені до кола суб`єктів владних повноважень, але можуть бути віднесені до кола розпорядників публічної інформації виключно в частині інформації з приводу використання бюджетних коштів.

За ч.ч.1-3 ст.23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Оскільки предметом позову є вимога про невідповідність закону процедури та результатів проведення судової експертизи, а у цих відносинах експерт та експертна установа не є ані суб`єктами владних повноважень, ані розпорядниками публічної інформації, то провадження в адміністративній справі належить закрити у зв`язку із відсутністю юридичного спору як такого.

Суд вважає, що дійсний намір заявника у спірних правовідносинах спрямований на оскарження результатів експертизи, тобто спростування Висновку експертизи як доказу у цивільній справі, а ці вимоги не можуть бути предметом окремого судового оскарження за будь-яким судочинством.

Тому у даному конкретному випадку суд вважає за необхідне керуватись п.1 ч.1 ст.238 КАС України, де указано, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 6-9, 238, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Провадження в адміністративній справі - закрити.

Роз`яснити заявникові, що за даними вимогами взагалі відсутній юридичний спір.

Роз`яснити, що судове рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя Сліденко А.В.