Справа № 826/13261/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії із застосуванням обмежень щодо максимальної величини заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески до кожної окремої заробітної плати, отриманої у відповідному місяці, починаючи з 01.12.2010.

На обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що не донарахування позивачу пенсії у зв`язку з застосуванням ГУ ПФУ в м. Києві обмеження максимальної величини бази нарахування єдиного внеску (максимальної заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески) для сукупного доходу (до суми всіх заробітних плат за місяць, які виплачуються на різних підприємствах) порушує законні права та інтереси позивача. При цьому пенсія, за своєю правовою природою є доходом та власністю пенсіонера.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема апелянт зазначає, що судом протиправно не враховано ту обставину, що право позивача вже було порушено суб`єктом владних повноважень під час призначення пенсії. Отже, зобов`язання відповідача вчинити дії відповідно до вимог чинного законодавства у даному випадку є одним із способів захисту порушеного права.

Скаржниця вказує, що відповідачем під час призначення пенсії протиправно не враховано всі суми страхових відрахувань. При цьому, застосовано обмеження максимальної величини бази нарахування єдиного внеску саме сукупного доходу, а не до кожної із заробітних плат окремо.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у травні 2012 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

В подальшому, 20.02.2017, ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України з заявою в якій просила надати обґрунтовану відповідь з посиланням на чинні нормативні документи та пояснити, чому порушені правила визначення бази для нарахування пенсії за віком, та яким чином буде врахований повний дохід з метою розрахунку пенсії. Крім того, в заяві позивач зазначила про те, що законодавством не встановлено, що сумарний дохід не може перевищувати межу максимальної величини, з якої справляються страхові внески. Натомість, чинні пенсійні норми визначають, що включаються всі види оплат, але кожен в межах максимальної величини, з якої справляються страхові внески.

Листом від 11.04.2017 №4085/П-1 Пенсійний фонд України повідомив, що відповідно до пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Зазначено, що розмір пенсії обчислено з урахуванням заробітної плати, визначеної за весь період страхового стажу з 01.07.2000 по 31.10.2016. Заробітна плата для обчислення розміру пенсії врахована за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з урахуванням сум виплат, з яких були сплачені страхові внески. При цьому налогошено, що місяці, в яких заробітна плата перевищувала максимальну величину заробітної плати (доходу), з якої відповідно до законодавства сплачувалися страхові внески (єдиний внесок) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутні.

Вважаючи, що відповідачем протиправно обчислено розмір пенсії, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначені в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум; 3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною 3 статті 24 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

За приписами пункту 4 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» єдиний внесок нараховується, зокрема на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Виходячи з буквального тлумачення наведених правових норм, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід), що була отримана застрахованою особою та з якої були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески.

Тобто, при обчисленні пенсії враховується кожен вид доходу самостійно. Чинне законодавство не містить посилань на те, що заробітна плата, отримана за основним та додатковим місцем роботи, підлягає складанню для отримання максимальної величини заробітної плати (доходу).

Як вбачається з матеріалів справи позивач у період з 2010 по 2017 роках працювала одночасно на декілька підприємствах, про що свідчить довідка за формою ОК-5 від 02.11.2017 (а.с. 10-13).

Отже, роботодавцями застосовувалася максимальна величина бази нарахування єдиного внеску за кожним місцем роботи позивача окремо, тобто єдиний соціальний внесок сплачувався за кожним місцем роботи.

Крім того, колегія суддів враховує, що Пенсійний фонд України листом від 11.04.2017 № 4085-п-1 зазначив, що позивач отримував у 2010-2015 роках доходи з різних підприємств, жоден з яких не перевищував встановленого на той час максимального розміру заробітної плати з якої сплачуються внески.

Надаючи оцінку обставинам справи колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем права ОСОБА_1 на пенсію внаслідок неправильного врахування заробітної плати (доходу) при її обчисленні.

Стаття 5 КАС України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позову окружний суд виходив з того, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Отже, враховуючи викладене колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки на думку суду апеляційної інстанції у даній справи позивач сам обрав захист порушеного права в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів.

При цьому, слід зазначити, що право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, вимоги щодо «пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке мас особа - це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення це те, на що особа може розраховувати».

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом» і повинне переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинен бути забезпечений справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «ІЦокін проти України», «питання, чи було дотримано справедливого балансу між: загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним» (цитата п. 33 цього рішення).

Крім того Європейська соціальна хартія, (переглянута), 03 травня 1996 року, яка набрала чинності для України 01 лютого 2007 року, визначає наступне: «Сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так і міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи:[...] 23. Кожна особа похилого віку має право па соціальний захист».

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що Пенсійним фондом було неправомірно обчислено пенсія позивача із застосуванням обмеження максимальної величини бази нарахування єдиного внеску (максимальної заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески) для сукупного доходу (до суми всіх заробітних плат за місяць, які виплачуються на різних підприємствах.

За таких обставин, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмежень щодо максимальної величини заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески до кожної окремої заробітної плати, отриманої ОСОБА_1 у відповідному місяці.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 761 (одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. 10 коп. судових витрат із сплати судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О. Лічевецький

суддя М.І. Кобаль

суддя В.П. Мельничук