Справа № 308/8462/16-а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 308/8462/16-а пров. № 857/В-7/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Запотічного І.І., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Омеляновській Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року за виключними обставинами у справі № 308/8462/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 24 червня 2016 року №18-166вих.16; зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 24 червня 2016 року №18-166вих.16 про розмір фактичної заробітної плати відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати починаючи з 01 липня 2016 року без обмеження граничного розміру пенсії та здійснювати відповідні виплати, провести виплату різниці в пенсії за минулий час (12 місяців) з 01 липня 2016 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Ужгородського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років згідно довідки прокуратури Закарпатської області від 24 червня 2016 року № 18-166вих.16; зобов`язано Ужгородське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» згідно довідки прокуратури Закарпатської області № 18-166вих.16 від 24 червня 2016 року, виходячи з розміру 90 відсотків від суми місячного заробітку без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю у розмірі пенсії за минулий час, починаючи з 01 липня 2016 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задоволено. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року скасовано. Прийнято у справі нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі № 308/8462/16-а залишено без змін.

18.12.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами в порядку ст.361 КАС України. Заявник просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 (№876/9545/16) у зв`язку з виключними обставинами.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що підставою для перегляду рішення апеляційної інстанції в порядку, визначеному ч.5 ст.361 КАС України, є прийняття Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 у справі №7-р(ІІ)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із статтею 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Суд може вимагати від відповідних органів письмове підтвердження виконання рішення, додержання висновку.

За приписами статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами та однією з підстав такого перегляду є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Спірні правовідносини в цій справі виникли з червня 2016 року часу звернення позивача до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку призначеної, як працівнику прокуратури, пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 24.06.2016 року № 18-166 вих.16 про склад заробітної плати станом на 01.12.2015 року.

На час, виникнення спірних правовідносин положення статті 50-1 Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратили чинність, окрім частин 3, 4, 6 та 11, проте ці частини не стосуються питання щодо проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (в редакції Закону №76-VІІІ від 28.12.2014), на час виникнення спірних правовідносин, також не передбачали проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 встановлено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 встановлений порядок виконання цього рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Таким чином, положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, які передбачають умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, застосовуються з 13.12.2019, та не поширюють свою дію на правовідносин, які виникли до 12.12.2019 включно.

За відсутності з 01.01.2015 умов та порядку для проведення перерахунку пенсії призначеної за Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 та втрату чинності статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в частині, якою Кабінету Міністрів України було надано повноваження визначати умови та порядок проведення перерахунку пенсій призначених за цим законом), апеляційний суд вважає правильним висновок, викладений у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року про правомірність дій пенсійного органу та прийнятого ним рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Також апеляційний суд зазначає, що як станом на червень 2016 року, на час звернення ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, так і на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, ні Закон України «Про прокуратуру» 1991 року (в редакції чинній з 01.01.2015 до 15.07.2015), ні Закон України «Про прокуратуру» 2014 року не встановлювали конкретних умов для проведення перерахунку пенсії, а лише декларували можливість перерахунку пенсії на умовах та в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте, з часу надання Кабінету Міністрів України повноважень визначати умови та порядок проведення перерахунку пенсії за вислугу років призначених, як за Законом України «Про прокуратуру» 1991 року, так і за Законом України «Про прокуратуру» 2014 року, Кабінет Міністрів України не приймав нормативно-правового акту щодо визначення умов та порядку перерахунку пенсій призначених за цими Законами.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що перерахунок пенсії на підставі норми закону, яка втратила чинність з 15.07.2015 (частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991) є порушенням приписів статті 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії та яка зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в первинній редакції, яка зазнала змін до набрання чинності законом, підлягають застосуванню з дня втрати чинності редакції цієї норми, яка визнана неконституційною, тобто з 13.12.2019.

Апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги, окрім іншого, були обґрунтовані наявністю права на перерахунок пенсії саме з посиланням на приписи статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991.

Наявність в період з 01.01.2015 по 12.12.2019 задекларованого права на перерахунок пенсії працівника прокуратури, за відсутності при цьому чітких приписів, якими встановлені умови та порядок проведення такого перерахунку, враховуючи встановлення в Рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 порядку виконання цього рішення, дають підстави колегії суддів дійти висновку, що посилання на частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не можуть впливати на правильність вирішення спору.

Додатково, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, зокрема стаття 86 та Перехідні положення не містять норм, якими безпосередньо були б врегульовані умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури, пенсія яким призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991.

Але частиною 14 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, встановлено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.

Оскільки поняття соціального захисту включає в себе систему суспільно-економічних заходів, спрямованих на матеріальне забезпечення населення від соціальних ризиків (хвороба, інвалідність, старість, втрата годувальника, безробіття, нещасний випадок на виробництві тощо), колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право заявника, в цій справі, на перерахунок пенсії, відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, відновлено з 13.12.2019.

Щодо періоду часу, в який Верховна Рада України надала Кабінету Міністрів України повноваження визначати умови та порядок перерахунку пенсії, що визнано неконституційним, та в якій Кабінет Міністрів України не прийняв жодного нормативно-правового акту з цього питання, тому апеляційний суд зазначає, що питання перерахунку пенсії за цей час має вирішуватись законодавчим органом державної влади, оскільки за приписами Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92).

За висновком Конституційного Суду України викладеним в рішенні від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України.

За таких підстав, апеляційний суд зазначає, що суд не є органом законодавчої влади та не має повноважень на усунення першопричин системної проблеми та самої проблеми яка має загальний характер - відновлення порушеного права під час дії норми закону яка визнана неконституційною та не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, та як наслідок застосування з цього часу попередньої редакції частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі № 308/8462/16-а, оскільки рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 не вплинуло на правильність висновків апеляційного суду під час ухвалення постанови про перегляд якої просив заявник.

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Враховуючи викладене, заява до задоволення не підлягає, а наведені в ній доводи, висновки Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року не спростовують.

Керуючись ст.ст. 310, 313, 322, 325, 329, 361, 363, 368, 369 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року за виключними обставинами та залишити постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №308/8462/16-а в силі.

Ухвала за наслідками провадження за виключними обставинами може бути оскаржена в порядку, встановленому КАС України для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель