Справа № 640/19878/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Київ № 640/19878/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 )
про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі по тексту - відповідач) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 у зв`язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 на підставі довідки про заробітну плату №37/05-10984;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до статей 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 в розмірі 85% заробітної плати за грудень місяць 2015 року на підставі довідки Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №37/05-10984 від 02.08.2018 та виплатити різницю з урахуванням уже виплаченої пенсії за минулий період з 01.12.2015.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що вона отримує пенсію, призначену на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 в розмірі 85% заробітної плати працюючого державного службовця. В результаті збільшення посадового окладу після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, фактично збільшився загальний розмір заробітної плати державного службовця, а тому вважає, що на підставі статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) має право на перерахунок пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 05.07.2019 через канцелярію Окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові, оскільки, на час звернення позивача до Управління із заявою про перерахунок пенсії внесено зміни, які набрали чинності 01.01.2015, у статті 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично анульовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку, тому підстави для здійснення перерахунку пенсії відповідно до статей 37, 37-1 цього Закону відсутні. Відповідач зазначає, що подана позивачем довідка одержана з порушенням чинного законодавства, а саме Постановою пенсійного фонду України №15-2 від 04.07.2016 внесено зміни в Постанову Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013, якими виключено довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії не працюючим державним службовцям, а також держаним службовцям які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті , з яких їм призначено (перераховано) пенсію та довідку про заробітну плату державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на посадах, з яких призначено (перераховано) пенсію.

ОСОБА_1 не погоджуючись з викладеними доводами відповідача у відзиві надала через канцелярію суду 16.07.2019 відповідь на відзив в якому зазначила, аналогічну позицію, як і в адміністративному позові. Додатково зазначила про невідповідність викладених у відзиві відповідача фактів щодо довідки, а саме час звернення та номер довідки.

З огляду на вказане, виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, де їй нарахована пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 85% розміру її заробітної плати.

Позивач 03.08.2018 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця у зв`язку з підвищенням розмірів посадових окладів працюючим державним службовцям з 01.12.2015 на підставі довідки №37/05-10984 від 02.08.2018 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії працюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в якій зазначено суму заробітної плати за грудень 2015 року, за посадою головного спеціаліста Управління, з якої призначено пенсію, на яку нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Листом №73139/03 від 06.09.2018 відповідач відмовив позивачу в проведені перерахунку пенсії з посиланням на Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 згідно наданої довідки №37/05-10984 від 02.08.2018, оскільки це суперечить чинному законодавству.

Позивач вважаючи відмову в проведенні перерахунку його пенсії протиправною та такою, що порушує його права, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993.

Відповідно до положень частини першої статті 37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 01.01.2015, було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Проте, 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015 делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період 2015 року знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» №865 від 31.05.2000 (далі - постанова Кабінету Міністрів України №865), за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, за правилами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993, визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики (пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України №865).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів (далі - Постанова 1013) підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України №1013 не містить.

Отже, з 01.12.2015 по 01.05.2016 чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, не визначало підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців, як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 та чинна у зазначений період редакція статті 37-1 вказаного Закону лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015).

Натомість, у статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже аніЗакон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 викладено у новій редакції, ані стаття 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який у Рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні від 03.06.2014 у справі за заявою Великоди В.Н. проти України № 43331/12, суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У вказаному рішенні суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши КМУ право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з 01.12.2015, початку застосування постанови Кабінету Міністрів України №1013, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

У Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суб`єктний склад сторін і характер спірних правовідносин вказує на те, що при вирішенні цієї справи слід враховувати висновки Верховного Суду у постановах від 08.08.2019 у справі №161/648/17, від 24.07.2019 у справі №752/18234/16-а, від 29.08.2019 у справі №466/1045/17, а також Верховного Суду України у постанові від 07.11.2017 у справі №398/4332/16.

У вказаних справах Верховний Суд, проаналізувавши положення статті 22 Конституції України, законів України «Про державну службу» від 16.12.1993, «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014, «Про державну службу» від 10.12.2015, постанов Кабінету Міністрів України №865, №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015, рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999, №20-рп/2011 від 26.12.2011, дійшов висновку, що з 01.12.2015, початку застосування Постанови №1013, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом «Про державну службу» від 10.12.2015, яким по іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Враховуючи положення частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду у справах у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтям 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук