Справа № 200/1274/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р. Справа№200/1274/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування під час призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заробітної плати за період 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р. інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019р. № 14-41/320-29, зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторного розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.08.2019 р. про призначення пенсії та врахувати при розрахунку розміру пенсії заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р., інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування під час призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заробітної плати за період 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р. інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019 р. № 14-41/320-29, зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторного розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.08.2019 р. про призначення пенсії та врахувати при розрахунку розміру пенсії заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р., інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.08.2019 року вона звернулась до управління з заявою про призначення пенсії. Для обчислення розміру пенсії позивач надала до відповідача довідку про заробітну плату від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29 в якій міститься інформація про заробітну плату за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 рік, яку позивач просила врахувати при обчисленні розміру її пенсії. Позивач зазначає, що під час прийняття документів, відповідач відмовив у прийнятті вищезазначеної довідки, у зв`язку із чим, позивач через відділ приймання документів, звернулась до відповідача із заявою від 06.08.2019 року в якій просила під час призначення пенсії врахувати заробітну плату за період з 1995 року по 1999 рік та надала архівну довідку. Позивач вказує на те, що листом від 19.08.2019 року № 802/Н-19-01-15 відповідач повідомив, що архівну довідку не може бути ним прийнято для здійснення розрахунку пенсії, бо вона є недійсною, оскільки видана архівною установою, яка знаходиться на непідконтрольній території України. Позивач зазначає, що не зарахування відповідачем заробітної плати за період з 1995 року по 1999 рік для обчислення пенсії порушує право позивача на отримання пенсії в тому розмірі на який вона має право, бо без врахування цих періодів позивач отримує мінімальну пенсі. Крім того, позивач вважає, що відмова у зарахуванні при призначенні пенсії заробітної плати, інформація про розмір якої відображення у довідці від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29 є незаконною, оскільки не можливість здійснення відповідачем перевірки інформації викладеній у довідці, у зв`язку з знаходження підприємства, яке видало довідку, на непідконтрольній території українській владі не може бути підставою для позбавлення позивача права отримувати пенсію у розміру встановленому чинним пенсійним законодавством.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що 05.08.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 09.08.2019 року рішенням № 97 позивачу призначена пенсія за віком. Відповідач зазначає, що 06.08.2019 року позивач звернувся до управління із заявою з проханням врахувати її заробітну плату за 5 років, додавши копію архівної довідки від 29.07.2019 року № 14-41/320-29, проте, оскільки зазначена заява була подана позивачем не за встановленою формою, тому і була розглянута відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Відповідач звертає увагу, що до заяви від 05.8.2019 року № 4437 про призначення пенсії за віком архівна довідка від 29.07.2019 року № 14-41/320-29 позивачем не надавалась. Крім того, відповідач посилається на те, що архівна довідка від 29.07.2019 року № 14-41/320-29, видана архівним відділом, яка містить штамп та печатку підприємства, що розташовано на території непідконтрольній українській владі, у зв`язку з чим, відповідач не має змоги провести перевірку достовірності сум заробітної плати. Відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказана архівна довідка є недійсною і не створює правових наслідків. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає що діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та відповідача у судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-7).

ОСОБА_2 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 09.07.2019 року № 1419- (а.с. 8).

05 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 35).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт/посвідчення, трудова книжка, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), свідоцтво про шлюб.

Згідно протоколу про призначення пенсії встановлено, що 09 серпня 2019 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 2776,35 грн. (а.с. 27-28).

Позивач у позовній заяві вказував на те, що під час звернення до управління з заявою про призначення пенсії нею була надана архівна довідка від 29.07.2019 року № 14-41/320-29 про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи в ВАТ «Сніжнянський хлібокомбінат» у період з 1995 року по 1999 рік, проте, працівники управління відмовились приймати вказану довідку (а.с. 10).

06 серпня 2019 року позивач звернувся до Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою, відповідно до якої просив врахувати при призначенні пенсію заробітну плату за період з 1995 року по 1999 рік, інформація про розмір якої міститься у архівній довідці від 29.7.2019 року № 14-41/320-29. До заява був долучений оригінал архівної довідки від 29.7.2019 року № 14-41/320-29 (а.с. 11).

Вищезазначена заява прийнята управлінням 06 серпня 2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Листом від 19.08.2019 року № 802/Н-19-01-15 Бахмутсько Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецько області повідомило позивача про те, що відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 з 01.12.2014 року на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-рвизначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Крім того, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207 визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств і організацій на тимчасово окупованій території. Відповідно до зазначеного Закону будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 цього Закону, є недійсними і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Тому, надана копія довідки № 14-41/320-29 від 29.07.2019 року про заробітну плату за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року залишається без розгляду, оскільки є недійсною.

Не погодившись з діями відповідача стосовно не врахування при призначенні пенсії за віком архівної довідок від 29.07.2019 року № 14-41/320-29 про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1995 року по 1999 рік, виданої архівним відділом адміністрації міста Сніжне, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 IV (далі по тексту Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону № 1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп - Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Приписами частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Абзацами 5, 6 частини 1 статті 40 Закону № 1058 передбачено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу, заробітна плата (дохід) обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії просив врахувати архівну довідку від 29.07.2019 року № 14-41/320-29, відповідно до якої визначено розмір заробітної плати позивача за період роботи на ВАТ «Сніжнянський хлібокомбінат» з 1995 року по 1999 рік, проте, відповідач не прийняв її до розгляду вважаючи таку довідку не дійною, у зв`язку з тим, що видана установою, яка зареєстрована на території не підконтрольній українській владі та неможливістю проведення перевірки інформації вказаній у довідці.

Однак, суд вважає дії відповідача щодо не прийняття архівної довідки про заробітну плату від 29.07.2019 року № 14-41/320-29, виданої архівним відділом адміністрації міста Сніжне протиправними з наступних підстав.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Приписами частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З аналізу вищезазначених положень, суд приходить до висновку про те, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач вчиняв якісь дії для перевірки інформації зазначених у архівній довідці від 29.07.2019 року № 14-41/320-29.

Також, суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Крім того, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

Отже, державні органи повинні приймати документи, видані окупаційною владою, у тих випадках, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Фактично склалася ситуація, за якої позивач змушений нести відповідальність за бездіяльність органу законодавчої влади.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно не врахував при призначенні пенсії архівну довідку від 29.07.2019 року № 14-41/320-29, виданої архівним відділом адміністрації міста Сніжне, якої визначено розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи на ВАТ «Сніжнянський хлібокомбінат» з 1995 року по 1999 рік.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування під час призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заробітної плати за період 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р. інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019р. № 14-41/320-29, зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторного розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.08.2019 р. про призначення пенсії та врахувати при розрахунку розміру пенсії заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р., інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування під час призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заробітної плати за період 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р. інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019р. № 14-41/320-29, зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторного розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.08.2019 р. про призначення пенсії та врахувати при розрахунку розміру пенсії заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р., інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29 задовольнити.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування під час призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заробітної плати за період 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р. інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019р. № 14-41/320-29.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ( ) повторного розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 05.08.2019 р. про призначення пенсії та врахувати при розрахунку розміру пенсії заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р., інформація про розмір якої міститься в архівній довідці від 29 липня 2019 року № 14-41/320-29.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 19 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Суддя В.В. Олішевська