Справа № 440/4825/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4825/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4825/19 за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Полтава-банк" до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Елітфармацея" про звільнення з-під арешту предмету іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2019 року позивач, Акціонерне товариство "Полтава-банк" (надалі - АТ "Полтава-банк", Банк), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі - МВДВС, відповідач), в якому просить звільнити з-під арешту та зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою головного державного виконавця МВДВС Волобуєвою О.В. про арешт майна боржника від 28.03.2019 у виконавчому провадженні №58739513.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, внаслідок якої було накладено арешт на квартиру, яка є предметом іпотеки, чим порушено право Банку на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Елітфармацея".

08.01.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач повідомляє, що 28.03.2019 в рамках зведеного виконавчого провадження №58739513 державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника в порядку ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідна інформація була внесена до державних реєстрів. Зазначає, що арешт накладався на все майно боржника, а не лише на іпотечну квартиру АДРЕСА_1 , як стверджує позивач. У зв`язку з тим, що позивач нічим не підтвердив ту обставину, що арешт накладено на іпотечне майно, відповідач вважає заявлені у даному позові вимоги безпідставними.

08.01.2020 від ліквідатора ТОВ "Елітфармацея" арбітражного керуючого Черкасова Станіслава Андрійовича надійшли письмові пояснення, в яких останній, зазначив, що спірною постановою державного виконавця від 28.03.2019 ВП №58739513 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в тому числі й на нерухоме майно у вигляді квартири трикімнатної №73 загальною площею 79,9 м2, житлова площа 48,9 м2, що по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. ТОВ "Елітфармацея" в особі свого ліквідатора арбітражного керуючого Черкасова С.А. є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні заборгованості у розмірі 2 179 324,77 грн. Арбітражний керуючий Черкасов С.А. вважає, що справа предметом якої є звільнення з-під арешту майна, що знаходиться в іпотеці, накладеного постановою державного виконавця, не відноситься до справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, тому повинна розглядатися господарським судом за правилами господарського судочинства, оскільки АТ "Полтава-банк" оскаржує дії державного виконавця, пов`язані з винесенням постанови про арешт майна боржника від 28.03.2019 у виконавчому провадженні №58739513, відкритого на виконання наказу Господарського суду Харківської області №922/1067/17 від 16.10.2018. З огляду на вищезазначене арбітражний керуючий просив суд закрити провадження в адміністративній справі.

11.01.2020 представник позивача надав відповідь на відзив, в якій вказує, що предметом позову є звільнення з-під арешту та зняття заборони відчуження з квартири, яка є предметом іпотеки, а не з усього майна боржника. При цьому зазначає, що від представника МВДВС не надійшло заперечень з приводу того, що виконавцем при накладенні арешту було порушено вимоги ч. 4 ст. 50 та ч. 3 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не повідомлено заставодержателя про накладення арешту. До того ж відповідач не заперечує й того факту, що накладення арешту на предмет іпотеки обмежило права іпотекодержателя, передбачені ст. 546, ч. 1 ст. 572, ст. 589, ст. 590 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України "Про іпотеку".

Ухвалою суду від 13.02.2020 клопотання арбітражного керуючого Черкасова С.А. про закриття провадження у справі №440/4825/19 залишено без задоволення.

Третя особа ОСОБА_1 правом на надання пояснень з приводу заявленого позову не скористалася, будь-яких клопотань чи звернень до суду не надавала, будучи обізнаною про факт відкриття провадження у даній адміністративній справі.

За відсутності заперечень з боку учасників справи суд здійснив розгляд даної справи в порядку визначеному частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що 07.10.2016 між ПАТ "Полтава-Банк" та громадянином України ОСОБА_1 (надалі - позичальник) був укладений кредитний договір №1, за умовами якого Банк надає позичальнику споживчий кредит на придбання нерухомості, а саме: квартира за АДРЕСА_1 , у сумі 447 000,00 грн, строком на 120 місяців з 07.10.2016 по 06.10.2026 зі сплатою 18 відсотків річних на умовах, визначених цим договором (а.с. 12-14).

В забезпечення кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 07.10.2016 був укладений Іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корсун О.С. за реєстровим №746.

За умовами п. 1.1. Іпотечного договору передбачено забезпечення повернення ОСОБА_1 до 06.10.2026 грошових коштів за кредитним договором у розмірі 447 000,00 грн, процентів за користування кредитом з розрахунку 18 % річних строком сплати згідно з кредитним договором.

Предметом іпотеки сторони визначили квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.10.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корсун О.С. за реєстровим №743.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (індексний номер інформаційної довідки: 70158908) від 10.10.2016 суд встановив, що право іпотеки було зареєстроване 07.10.216 в Державному реєстрі іпотек під номером 16825457 (а.с. 21-22).

Як стверджує позивач, і цього не заперечує відповідач, 25.11.2019 при отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Банк довідався про факт накладення публічних обтяжень на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке перебуває у заставі Банку.

Перевіряючи вказані обставини, суд встановив, що на виконанні у МВДВС перебувають виконавчі провадження з примусового виконання:

- наказу Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 у справі №922/1067/17 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Елітфармацея" боргу в сумі 2 179 324,77 грн, яке розпочате постановою головного державного виконавця від 28.03.2018 ВП №58739513 (а.с. 55);

- вимоги ГУ ДФС у Харківській області від 25.06.2018 №Ф-13803-17 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми в розмірі 2 446,24 грн, яке розпочате постановою головного державного виконавця від 12.07.2018 ВП №56736744 (а.с. 56).

Постановою від 28.03.2019 виконавче провадження №58739513 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 у справі №922/1067/17 приєднано до зведеного виконавчого провадження №56736744 (а.с. 57).

Іншою постановою державного виконавця від 28.03.2019 з метою подальшого виконання, керуючись ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів (а.с. 58).

Не погоджуючись із правомірністю постанови про арешт майна боржника, якою, крім іншого, було обтяжено арештом квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві власності ОСОБА_1 та є предметом іпотеки, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач вважає, що наявність публічного обтяження у вигляді арешту порушує пріоритетне право банку, як іпотекодержателя, у разі порушення зобов`язання, на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону №1404-VIII, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Положеннями ч. 3 ст. 51 Закону №1404-VIII передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, частиною сьомою статті 3 Закону України "Про іпотеку", встановлено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частинами другою, третьою статті 12 Закону України від 18.11.2003 №1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Із наведених вище норм чинного законодавства випливає висновок про те, що зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вже встановлено судом, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 07.10.2016 №1 між ПАТ "Полтава-банк" та ОСОБА_1 07.10.2016 був укладений Іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ПАТ "Полтава-банк" в іпотеку нерухоме майно у вигляді власної квартири (а.с. 15-18).

Однак, незважаючи на ту обставину, що квартира ОСОБА_1 була обтяжена заставою починаючи ще з 07.10.2016, відомості про що містяться у відповідних державних реєстрах, 28.03.2019 головним державним виконавцем МВДВС Волобуєвою О.В. був накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у тому числі і на вказаний вище об`єкт нерухомого майна (а.с. 58).

Накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна. Приймаючи до уваги положення статті 3 Закону України "Про іпотеку", суд погоджується з доводами позивача про те, що накладення арешту на згадане нерухоме майно порушує його право як іпотекодержателя, який, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, може звернути стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи положення Закону України "Про іпотеку", Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 (справа №910/4772/17) та від 31.10.2018 (справа № 923/1105/17) зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Для розуміння поняття «охоронюваний законом інтерес» важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, це призводить до порушення прав іпотекодержателя у випадку невиконання боржником власних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За частиною другою цієї статті Закону, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Перелік підстав, за наявності яких виконавець повинен зняти арешт з майна боржника/його частини визначений частиною 4 статті 59 Закону №1404-VIII. У всіх інших випадках, відповідно до частини п`ятої цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи наведене вище, а також виходячи із суті поняття іпотека, відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому законом, позов про звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного державним виконавцем, є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1 921,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 04.12.2019 №15 (а.с. 4).

З огляду на обставини задоволення позову у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у сумі 1 921,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства "Полтава-банк" (вул. Пилипа Орлика, 40-А, м. Полтава, 36000, ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Москалівська, 58, м. Харків, 61004, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "Елітфармацея" (вул. Першотравнева, 2, с. Перемога, Харківський район, Харківська область, 62422, ) про звільнення з-під арешту предмету іпотеки - задовольнити.

Звільнити з-під арешту майно у вигляді квартири АДРЕСА_4 і належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 46201009 від 28.03.2019, зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису в спеціальному розділі 30924174, що накладений постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про арешт майна боржника від 28.03.2019 ВП №58739513.

Стягнути на користь Акціонерного товариства "Полтава-банк" (вул. Пилипа Орлика, 40-А, м. Полтава, 36000, ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Москалівська, 58, м. Харків, 61004, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун