Справа № 320/5982/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року № 320/5982/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Лубянській Д.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Дубчака Ю.Є.,

представника відповідача - Кшемінської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , виражене у пункті 1 Наказу ГУНП України в Київській області № 2197 від 08.10.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області»;

- визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкту владних повноважень про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , виражене у пункту 1 Наказу Головного управління НП в Київській області № 550 о/с від 18.10.2019.

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.10.2019 №550 о/с протиправно застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, адже висновки службового розслідування є хибними та не відповідають дійсності. Пояснено, що причетність до вчинення позивачем кримінального правопорушення на день видання оскаржуваних наказів не була доведена у судовому порядку, що є порушенням конституційного принципу - презумпції невинуватості. Стверджено, що службове рослідування проведене без участі позивача, та відповідно без відбирання у нього пояснень, тобто з порушенням встановленого законодавством порядку.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмовий відзив, в якому вказав, що у ході проведення службового розслідування підтвердився факт причетності позивача до кримінальних правопорушень, а саме - отримання неправомірної грошової вигоди, тому оскаржувані накази прийняті на підставі чинного законодавства України. Наголошено, що вчинений ОСОБА_1 проступок підриває довіру та авторитет до органів Національної поліції України і їх працівників в очах громадськості і є несумісними із подальшим проходженням служби.

Ухвалою суду від 04.11.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 22.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 10.02.2020, прибули позивач, представник позивача та представник відповідача. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, представник відповідача проти адміністративного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 22.01.2015 по 21.10.2019, у тому числі на посаді патрульного поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУПН в Київській області.

03 жовтня 2019 року до Головного управління НПУ у Київській області з Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про затримання поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 .

З метою з`ясування всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, наказом ГУ НП в Київській області від 04.10.2019 №2181 призначено службове розслідування щодо затримання поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією 07.10.2019 складено висновок службового розслідування за фактом затримання поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 .

Зі змісту висновку службового розслідування убачається наступне.

У невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, ОСОБА_2 діючи умисно, з корисливих мотивів, в супереч свого службового становища, вступив у злочинну змову з групою невстановлених досудовим розслідуванням службовими особами Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київської області, з метою вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, в порушення своїх службових обов`язків та вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, шляхом незаконного повернення особі посвідчення водія, яке вилучено у останнього працівниками Національної поліції України за керування транспортним засобом у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та складено адміністративні протоколи за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, а матеріали скеровано до суду для розгляду по суті.

Для здійснення своєї злочинної діяльності, у групі невстановлених досудовим розслідування службових осіб Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київської області, ОСОБА_3 було відведено роль посібника, тобто у сприянні одержання неправомірної вигоди іншими учасниками злочинної групи та для себе, шляхом підшукання осіб у яких працівниками поліції вилучено посвідчення водія за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, надання останнім поради та вказівок щодо їх подальших дій.

Так, 17.08.2019 працівниками сектору реагування патрульної поліції Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київської області у м. Фастові по вул. Соборна, 10, було зупинено транспортний засіб «Шкода» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , стосовно якого складено протокол серії ДПР18 № 058050 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та вилучено водійське посвідчення серії НОМЕР_2 .

Разом з тим, у ході складання даного протоколу, невстановлений досудовим розслідуванням працівник поліції запропонував ОСОБА_5 звернутися до ОСОБА_6 , для вирішення питання щодо повернення посвідчення водія.

Наступного дня, тобто 18.08.2019, знаходячись у м. Фастів, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_3 .

У ході телефонної розмови у ОСОБА_6 виник умисел спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_4 для себе та третіх осіб, шляхом використання свого службового становища, у зв`язку з чим він призначив останньому зустріч біля навчального закладу № 4.

Продовжуючи свої злочинні дії та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, виконуючи роль пособника та діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідування службовими особами Фастівського ВП ГУНП в Київської області, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_5 , що за повернення посвідчення водія йому та іншим особам необхідно передати грошові кошти в сумі 10 200, 00 грн.

ОСОБА_7 , побоюючись реальної погрози позбавлення його посвідчення водія, що призведе до звільнення його з роботи, погодився на висунуті протиправні вимоги ОСОБА_6

01.10.2019 близько 13.00 год, ОСОБА_2 , знаходячись на привокзальній площі у м. Фастів, зустрівся із знайомим ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , який під час усної розмови повідомив ОСОБА_6 , що він привіз частину неправомірної вигоди в сумі 5000 грн. за повернення ОСОБА_5 посвідчення водія, а решту в сумі 7 000 грн. зможе привести лише наступного дня.

Після цього, ОСОБА_2 зателефонував невстановленій досудовим розслідуванням особі, а після розмови з останнім повідомив ОСОБА_8 , що вони згодні.

02.10.2019 близько 17.10 год, ОСОБА_2 знаходячись на привокзальній площі у м. Фастів, знову зустрівся з ОСОБА_8 та після одержання на свою вимогу другої частини неправомірної вигоди в сумі 5000 грн., висунув останньому нову вимогу щодо необхідності надання додаткових грошових коштів в сумі 4 500 грн. за прискорення повернення ОСОБА_5 посвідчення водія, але у разі надання йому тимчасового дозволу виданого ОСОБА_5 працівниками патрульної поліції взамін на вилучене посвідчення водія, на що ОСОБА_8 погодився.

03.10.2019 близько 17.40 год, ОСОБА_2 знаходячись у м. Фастові на привокзальній площі, на свою вимогу одержав від ОСОБА_8 тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_3 виданий на ім`я ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 5 000 грн., і повідомив, що йому необхідно поїхати та забрати посвідчення водія та наказав останньому зачекати 15 хвилин, після чого поїхав на транспортному засобі в невідомому напрямку.

Того ж дня близько 18.00 год, ОСОБА_2 повернувся та надав ОСОБА_8 посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_4 , після чого працівниками ГВ БКОЗ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, спільно з працівниками прокуратури міста Києва та Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, під час чого вилучено в останнього частину неправомірної вигоди в сумі 1000 грн.

04.10.2019 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

У подальшому, наказами ГУНП України в Київській області № 2197 від 08.10.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» та від 18.10.2019 № 550 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом шостим частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись зі спірними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частин першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до вимог якої останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6, пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Таким чином, законом визначено як дві різні самостійні підстави звільнення: звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та звільнення у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що спірним наказом від 08.10.2019 №2197 до позивача за порушення службової дисципліни було накладене дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», яке реалізоване наказом від 18.10.2019 №550 о/с.

Згідно статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватись високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Державні службовці зобов`язані дотримуватись правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.

З аналізу вказаних норм убачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання чинних актів законодавства, наказів, інших відомчих нормативно-правових актів.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Це означає, що службове розслідування обов`язково повинно передувати звільненню, якщо особу рядового чи начальницького складу звільняють за порушення нею службової дисципліни.

У цьому контексті, суд зазначає, що судовим розглядом з`ясовано, що відповідачем призначено та проведено службове розслідування у зв`язку з надходженням до нього інформації від інших правоохоронних органів щодо затримання позивача під час отримання неправомірної вигоди, у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту.

Обставини, які вказували б на грубе порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, судом не встановлені.

При цьому, у судовому засіданні позивач та його представник наголошували на тій обставині, що всупереч передбаченого порядку, у Грабовського А.В ОСОБА_9 у ході службового розслідування не відбирались пояснення по суті подій.

Однак, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_6 , який 03.10.2019 згідно статті 63 Конституції України відмовився від надання будь-яких пояснень, що свідчить про те, що ОСОБА_2 був обізнаний щодо проведення відносно нього службового розслідування.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що позивач під час проведення розслідування виявляв бажання скористатися наданими йому правами та надати нові пояснення з приводу обставин, які досліджувались у рамках службового розслідування. Позаяк, надання пояснень поліцейським, стосовно якого проводиться службове розслідування є його правом, у той час, як дисциплінарна комісія не має обов`язку щодо відбирання таких пояснень.

Між тим, позивач жодним чином не спростував викладені в матеріалах службового розслідування обставини вчиненого ним правопорушення, а тому, відсутність пояснень позивача стосовно розслідуваних подій, на думку суду, не впливає на їх дійсність, не спростовує фактів, встановлених комісією, тому не може бути підставою для звільнення позивача від дисциплінарної відповідальності.

Слід зазначити, що необґрунтованими також є доводи позивача стосовно незаконності звільнення його зі служби в поліції до моменту встановлення його винуватості за обвинувальним вироком, оскільки звільнення позивача до закінчення кримінального провадження шляхом винесення вироку, не може ототожнюватися з відсутністю в його порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейського, а тому звільнення позивача з поліції, за порушення службової дисциплін здійснено правомірно. Суд наголошує, що наявність чи відсутність вироку у кримінальному провадженні не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування, а факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань (аналогічна правова пози висвітлена в постанові Верховного Суду України у справі № 817/1303 від 11.04.2018).

Відповідно до статті 11 Кримінального кодексу України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

З огляду на правове визначення таких понять, як "дисциплінарний проступок" та "злочин", доводи позивача, що вирок у кримінальному провадженні має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, є безпідставними, оскільки рішення к кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у кримінальному провадженні надається права кваліфікація діям особи на підставі Кримінального кодексу України.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 зауважила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст.6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C.v. » про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи судом не досліджується питання наявності чи відсутності ознак у діях позивача щодо вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27 та частиною третьою статті 368 КК України, надається виключно оцінка наявності дисциплінарного проступку.

Окрім цього, суд наголошує на тому, що у даному випадку особою були вчинені діяння, несумісні із займаною на час його вчинення посадою та які виходять за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступки проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводять до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі № 821/4900/14.

Отже, аналізуючи матеріали службового розслідування та встановлені судом обставини, можливо зробити висновок, що інформація щодо затримання поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_6 , знайшла своє підтвердження, а у діях позивача наявне порушення службової дисципліни та законодавства України.

За наведених обставин, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції вчинено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, отже, оскаржувані накази є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин 1 - 3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата складення і підписання повного тексту рішення - 19 лютого 2020 р.