Справа № 520/11685/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. Справа № 520/11685/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019, по справі № 520/11685/19

за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_1

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі суму 55140,49 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, а саме: грошові кошти в розмірі 55140,49 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про відсутність підстав стягнення з нього суми відшкодування з огляду на те, що його звільнення з органів внутрішніх справ відбулось не за власним бажанням, а у зв`язку із переходом на роботу у інші органи за п. 64 «з» ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Крім того, відповідач вказував на те, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі має бути закрите.

На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 року № 174 о/с прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом Харківського національного університету внутрішніх справ з 18.08.2014 року та присвоєно звання, "рядовий міліції".

01.09.2014 року між ОСОБА_1 , Харківським національним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 31.08.2015 року № 355 ОСОБА_1 переведено на 2-й навчальний курс.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 29.08.2016 року № 585 відповідача переведено на 3-й навчальний курс.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.08.2017 року № 402 ОСОБА_1 переведено на 4-й навчальний курс.

01.11.2017 року між ОСОБА_1 , Харківським національним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області укладено тристоронній контракт про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

В подальшому, наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 23.06.2018 року № 246 о/с відповідач відрахований зі складу курсантів та відкомандирований до ГУНП України в Харківській області для подальшого проходження служби.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.09.2019 року № 343 о/с ОСОБА_1 звільнено відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), що підтверджується витягом із наказу Головного управління Національної поліції у Харківській області.

Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані витрати на його утримання за період навчання, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідача звільнено з органів внутрішніх справ (публічної служби) за власним бажанням, то відповідно до чинного законодавства останній має відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" від 10.01.2002 року №2925-ІІІ навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1410 від 15.12.1997 року затверджено єдину систему військової освіти, до якої входить позивач.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на момент укладення тристороннього договору від 01.09.2014 року) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", "Про міліцію", з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням, наказом Міністерства внутрішніх справ № 150 від 14.05.2007 року затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого передбачено відшкодування вказаних витрат.

Так, умовами договору від 01.09.2014 року про підготовку ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ України по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Правовідносини, що склались між сторонами у період проходження позивачем служби у Національній поліції України врегульовані, зокрема положеннями Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 72 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Із матеріалів справи встановлено, що умовами контракту від 01.11.2017 року про здобуття ОСОБА_1 освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання особа зобов`язана відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про національну поліцію".

Частиною 5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Таким чином, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнився за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами договору.

При цьому, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає про відсутність доказів того, що його звільнення з органів внутрішніх справ здійснено за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Проте, такі доводи спростовуються наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.09.2019 року № 343 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби саме «за власним бажанням» відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Також, є безпідставними доводи відповідача стосовно того, що даний спір стосується виконання цивільно-правової угоди, з огляду на що не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Так, Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16 сформовані висновки, що відповідно до положень Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною. У той же час, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Таким чином, спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, зокрема в частині відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, належить до питання проходження публічної служби такою особою.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідок-розрахунків витрат на грошове, продовольче, медичне, речове забезпечення та вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв від 27.02.2017 № 4/336д, сума витрат Харківського національного університету внутрішніх справ склала 55140,46 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнився зі служби за власним бажанням, не відпрацювавши 3 роки, як це визначено умовами договору про підготовку фахівця, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності у останнього обов`язку відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання в розмірі 55140,46 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 по справі № 520/11685/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов