Справа № 759/7125/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/7125/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Скрипник О.Г., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління (центру) надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління (центру) надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач) в якому просив:

- визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача в обмеженні доступу позивача в опрацюванні його звернення до ЦНАП за наданням адміністративних послуг, що є несумісними з нормами ЗУ «Про адміністративні послуги» ( відмова опрацювати три заяви про державну реєстрацію речових прав за одним квитком електронної черги), нормами ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та Порядку №1127»;

- зобов`язати відповідача поліпшити якість надання адміністративних послуг за нормами ст.ст. 7, 10 Закону;

- визнати незаконними дії (бездіяльність ) відповідача щодо ігнорування норм ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян»; забезпечення розгляду скарги позивача в його присутності та надання можливості ознайомлення з матеріалами скарги позивача;

- притягнути до відповідальності відповідача за порушенням норм ЗУ «Про звернення громадян» згідно ст. 24 Закону;

- визнати незаконною постанову про адміністративне стягнення № 150658 від 13.09.2018 року згідно ч.1 ст. 197 КУпАП за визначеною підставою правопорушення «за навмисне зіпсування паспорту» та порушення позивачем п.8,15,18 Положення про паспорт громадянина України;

- скасувати постанову про адміністративне стягнення № 150658 від 13.09.2018 року;

- зобов`язати відповідача застосувати заходи впливу, згідно норми ст. 19 Закону за результатами розгляду його скарг від 13.09.2018 та 24.09.2018 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року в зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.09.2018 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для надання йому адміністративної послуги щодо отримання консультації та оформлення заяви з метою реєстрації речових прав на три об`єкти та отримав квиток електронної черги №128 об 11:52 год.

13.09.2018 року о 13:15 год. позивача було запрошено до столу № 10 до адміністратора ОСОБА_2.

Свідка ОСОБА_2 , допитана в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснила, що 13.09.2018 року до сталу №10, за яким вона знаходилася, як адміністратор, підійшов ОСОБА_1 з одним квитком та попросив надати послуги щодо реєстрації права власності на об`єкти, не надавши при цьому документів для отримання послуги щодо реєстрації права власності, крім паспорта громадянина України.

Також, свідка зазначила, що позивач не виявляв жодного бажання отримати відповідну послугу, надав паспорт громадянина України з явними пошкодженнями, а саме: фотографія була затерта, листи паспорта пошкоджені. На зауваження адміністратора щодо недійсності паспорта, за яким неможливо встановити особу та надати відповідну послугу, позивач почав обурюватися та попросив надати у письмовій формі відмову у наданні послуги.

У свою чергу, ОСОБА_2 зазначено, що надання письмової відповіді не передбачено Законом України «Про адміністративні послуги», у зв`язку з чим адміністратор відмовила ОСОБА_1 , та винесла постанову № 150658 від 13.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження за ч. 1 ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) за недбале зберігання та використання паспорта громадянина України (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи протиправними дії відповідача та оскаржувану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо недійсності паспорту громадянина України ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді та не підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Правовими положеннями ч.1 ст.197 КУпАП регламентовано, що проживання громадян, зобов`язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України або за недійсним паспортом громадянина України, а також проживання громадян без реєстрації місця проживання, тягнуть за собою попередження.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, в даному випадку, доказів того, що ОСОБА_1 надав адміністратору правоустановлювальні документи для проведення державної реєстрації права власності та йому було відмовлено саме в цій послузі, позивач не надав.

Крім того, будь-яких протиправних дій з боку посадової особи Управління (центру) надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненадання позивачу адміністративної послуги судом не встановлено, а в матеріалах справи не міститься.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність протиправної діяльності відповідача в частині накладення стягнення у вигляді попередження за ч. 1 ст. 197 КУпАП, оскільки вказані повноваження адміністратора передбачені чинним законодавством, а саме: ст. 13 Закону України «Про адміністративні послуги».

Разом з тим, оскаржувана постанова від 13.09.2018 року, складена адміністратором відділу адміністративних послуг Управління (Центру) надання адміністративних послуг Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації підлягає скасуванню, оскільки обставини щодо недійсності паспорту громадянина України ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження, що підтверджується фотокопіями, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, в подальшому, ОСОБА_1 паспорт був замінений на ID - карту.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Отже, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваної постанови, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк