Справа № 140/1687/19
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/1687/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

за участю секретаря судового засідання Столярчук А.В.,

представника позивача Махнюк О.І.,

представника відповідача Михаліка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення № від 14.02.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням до позивача застосовано штраф в розмірі 2180,96 грн. за період з 10.02.2018 по 27.04.2018 та нарахована пеня у розмірі 505,29 грн.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням та зазначає, що з 1997 року займається адвокатською діяльністю, подає податкові декларації та звіти як адвокат, своєчасно та в повному обсязі сплачує єдиний внесок. В той же час, позивача взято на облік як фізичну особу - підприємця, хоча такою діяльністю позивач не займається, усі кошти отримує як самозайнята особа від адвокатської діяльності. Крім того, з 23.03.2018 позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому звільнений від сплати єдиного внеску.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 14.02.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а. с. 1).

В поданому до суду 19.06.2019 відзиві на позовну заяву (а. с. 38-40) представник відповідача Михалік М.В. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 з 10.06.1992 зареєстрований як фізична особа - підприємець, та відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), з урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», зобов`язаний сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць (у 2017 році - не менше 704,00 грн. на місяць, у 2018 році - не менше 819,06 грн. на місяць; граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік - 09.02.2018, та від цього року єдиний внесок сплачується щокварталу по строку 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018, 19.01.2019, за 2018 рік - до 09.02.2019).

Згідно з інтегрованою карткою платника податків позивачу було нараховано єдиний внесок за такі періоди: 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн. (за 2017 рік), 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року). При цьому, оскільки позивач допустив порушення строків сплати єдиного внеску, тому оскаржуваним рішенням до нього правомірно застосовані штрафні санкції та нарахована пеня.

Крім того, контролюючому органу було відомо про статус ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця, 02.04.2019 позивач припинив такий статус, а своє бажання займатися незалежною професійною діяльністю позивач реалізував 08.04.2019 шляхом подання заяви за формою № 5-ОПП.

10.07.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій з доводами відзиву не погодився. Крім того, з покликанням на судову практику, зазначив, що порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачений (а. с. 59-60).

11.07.2019 на адресу суду надійшли заперечення, у яких представник відповідача Михалік М.В. висловив таку саму правову позицію, що й у відзиві (а. с. 68).

Ухвалою суду від 17.07.2019 постановлено судовий розгляд цієї справи проводити за правилами загального позовного провадження суддею одноособово, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, у справі призначено підготовче засідання (а. с. 73).

Ухвалою суду від 03.09.2019 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.09.2019 після закінчення підготовчого судового засідання (а. с. 109), а в подальшому у судовому розгляді справи були оголошені перерви до 10:00 19.09.2019, 14:30 01.10.2019.

01.10.2019 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 520/3939/19 за позовом Особа_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги (а. с. 148).

Ухвалами суду від 30.01.2020 провадження у справі поновлено та замінено відповідача ГУ ДФС у Волинській області на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) (а. с. 169-171).

В судових засіданнях, які відбулися у цій справі, позивач ОСОБА_1 та його представник Махнюк О.І. позов підтримали з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Представник відповідача Михалік М.В. у тих же судових засіданнях позов заперечив з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус адвоката, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 175, виданим 27.11.1997 Волинською обласною КДКА (а. с. 85), з моменту видачі вказаного свідоцтва та по даний час займається адвокатською діяльністю, подає до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи та звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (а. с. 121-137). Крім того, у період з 10.06.1992 по 02.04.2019 позивач ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 17.07.2019 № (а. с. 71-72).

14.02.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийняло рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штраф в розмірі 2180,96 грн. за період з 10.02.2018 по 27.04.2018 та нарахована пеня у розмірі 505,29 грн. (а. с. 5), та яке було оскаржене в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 08.05.2019 про результати розгляду скарги рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.02.2019 № залишено без змін, а скаргу фізичної особи - підприємця, адвоката ОСОБА_1 - без задоволення (а. с. 8-9).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом № 2464-VI.

За приписами пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно із абзацом другим пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця, тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Отже, мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн. на місяць (3200,00 грн. х 22%, де 3200,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017), у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%, де 3723,00 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018).

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Волинській області було нараховано позивачу як фізичній особі - підприємцю єдиний внесок за такі періоди: 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн. (за 2017 рік), 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року) (а. с. 50).

Разом з тим, позивач як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, сплатив єдиний внесок за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. згідно із квитанцією від 27.04.2018 № 1 (а. с. 22) та в сумі 2457,18 грн. за І квартал 2018 року згідно з квитанцією від 19.04.2018 (а. с. 21), що відображено у витязі з АІС «Податковий блок» - інтегрованій картці платника податків (а. с. 50-51).

Судом встановлено, що в інтегрованій картці позивача ОСОБА_1 контролюючим органом було здійснено нарахування єдиного внеску 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн. (за 2017 рік), 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року) як фізичній особі підприємцю, а також 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року) як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

При цьому, станом на 31.12.2017 за позивачем обліковувалась переплата з єдиного внеску в сумі 2084,72 грн., станом на 09.02.2018 в інтегрованій картці була відображена заборгованість в розмірі 6363,28 грн., в подальшому 19.04.2018 відбулося зарахування сплачених позивачем коштів з єдиного внеску в сумі 170,00 грн. та 2457,18 грн., а 27.04.2018 - в сумі 8277,58 грн. (а. с. 50-51).

З розрахунку штрафної санкції до оскаржуваного рішення (а. с. 49), відзиву на позовну заяву (а. с. 38-40) вбачається, що контролюючий орган переплату в сумі 2084,72 грн. (станом на 31.12.2017) спрямував на часткове погашення нарахованого 09.02.2018 єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., а в подальшому кошти, які надійшли від позивача 19.04.2018 та 27.04.2018 в загальному розмірі 11075,18 грн., були спрямовані на погашення залишку заборгованості, наявної в інтегрованій картці станом на 09.02.2018 в розмірі 6363,28 грн., та у звязку із цим відповідач застосував до позивача штрафну санкцію (20 % від суми сплати) та нарахував пеню (0,1% на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення).

Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно із пунктом 1 частини дванадцятої статті 25 Закону № 2464-VI органи доходів і зборів застосовують до банків такі фінансові санкції: за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску, фінансових санкцій, зазначених у частині одинадцятій цієї статті, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування (зарахування), та накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не зарахованих (неперерахованих) сум.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням до позивача ОСОБА_1 застосовано штраф та йому нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску, нарахованого йому контролюючим органом як фізичній особі - підприємцю 09.02.2018 за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. та 19.04.2018 за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

Проте, суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 протягом 2015 - 2018 років подавав до контролюючого органу звіти за формою № Д5 (річна) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску саме як особа, яка провадить незалежну професійну (адвокатську) діяльність разом з таблицею 3 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які провадять незалежну професійну діяльність» (а. с. 121-124), та вказані звіти були прийняті контролюючим органом.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 (далі - Порядок № 435), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 із зазначенням типу форми «початкова». В той же час, пунктом 2 розділу ІІІ цього ж Порядку передбачено, що ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Отже, Порядок № 435 визначає різні строки подання звіту за формою № Д5 для фізичних осіб - підприємців (до 10 лютого року, що настає за звітним періодом) та для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (до 01 травня року, що настає за звітним періодом).

В той же час, позивач ОСОБА_1 протягом 2015 - 2018 років звіт за формою № Д5 як фізична особа - підприємець не подавав, а звітувався за вказаною формою саме як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, при цьому, суд наголошує, що таку звітність було прийнято контролюючим органом.

Крім того, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 за формою № 1-ЄСВ від 03.04.2019 про взяття на облік платника єдиного внеску на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.11.1997 № 175, вид діяльності «69.10 діяльність у сфері права» (а. с. 81), а також повідомлення за формою № 2-ЄСВ від 08.04.2019 про взяття на облік платника єдиного внеску (а. с. 83). При цьому, доказів про взяття позивача на облік саме платником єдиного внеску як фізичної особи - підприємця станом на день винесення оскаржуваного рішення суду не надано.

Суд також звертає увагу, що в інтегрованій картці позивача ОСОБА_1 контролюючим органом було здійснено нарахування єдиного внеску 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року) як фізичній особі - підприємцю та 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року) як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, що вплинуло на зарахування сплачених позивачем коштів, а також на застосування штрафних санкцій та нарахування пені згідно із оскаржуваним рішенням.

Суд, при вирішенні цієї справи, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.09.2019 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у зразковій справі № 520/3939/19.

Так, у цій зразковій справі спірним є питання оплати позивачем єдиного внеску за двома підставами, а саме як фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності за КВЕД. Застосовані судом у цій справі норми права свідчать про те, що фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Законом № 2464-VI не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. У вказаній зразковій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що контролюючий орган безпідставно здійснив повторне нарахування позивачу єдиного внеску, а тому вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню.

Відтак, оскільки суд дійшов висновку про безпідставне самостійне нарахування контролюючим органом в інтегрованій картці позивача ОСОБА_1 єдиного внеску 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн. (за 2017 рік) як фізичній особі - підприємцю, а також про безпідставне та фактично подвійне нарахування 19.04.2018 єдиного внеску в сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року) як фізичній особі - підприємцю та як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, тому застосування штрафних санкцій та нарахування пені згідно із оскаржуваним рішенням після сплати у встановлені строки позивачем 19.04.2018 та 27.04.2018 єдиного внеску за І квартал 2018 року та за 2017 рік як особою, яка провадить незалежну професійну (адвокатську) діяльність, є протиправним, у зв`язку із чим з наведених підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн., що був сплачений квитанцією від 21.05.2019 № 41389797 (а. с. 2), та який був зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується випискою (а. с. 15).

Керуючись статтями 243 - 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Волинській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14 лютого 2019 року № .

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 43143484) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768 гривень 40 копійок (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх

Повний текст рішення складений 10 лютого 2020 року