Справа № 160/12480/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача Кійко О.А. Філіппова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайторг" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 4825-П від 13.08.2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення фактичної перевірки, окрім посилання на норми ПК України. Наказ не містить посилань на наявність та/або отримання в установленому порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючи органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючи органи. Також у оскаржуваному наказі зазначено, що перевірка проводиться з питання дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). На думку позивача, настільки широкий предмет перевірки явно не охоплюється виконанням контролюючим органом функцій, визначених законодавством в сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального. Посилання відповідача в наказі на статтю 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності позивача, який охоплюється предметом перевірки, є недостатнім для ідентифікації цього періоду. Оскільки період тривалістю 1095 днів має декілька початкових дат, що у свою чергу, унеможливлює та суттєво ускладнює розуміння платником податків чіткої темпоральної межі контрольного заходу.
Ухвалою суду від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Оскаржуваний наказ містить чітку підставу для здійснення фактичної перевірки визначену п.п. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України: здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Контролюючим органом здійснено аналіз підприємств, які зареєстрували акцизні склади в системі електронного адміністрування пального, але згідно бази даних виданих ліцензій ІС «Податковий блок» не отримали ліцензії на право торгівлі/зберігання пального, зокрема встановлено виторги підприємством ТОВ «Скайторг». Позивач допустив працівників відповідача до перевірки, однак відмовився від підписання акту перевірки та направлення на перевірку. Відповідно до оскаржуваного наказу, період який буде перевірятися визначено згідно статті 102 ПК України, що є правомірним. Також відповідач наголосив на тому, що позивач допустив працівників відповідача до фактичної перевірки, фактична перевірка проведена, за наслідками якої складено акт.
Ухвалою суду від 03.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні допитано свідка - керівника АЗС позивача ОСОБА_1 , який пояснив наступне: 14.08.2019 року працівники відповідача здійснили вихід на адресу АЗС позивача для здійснення фактичної перевірки; свідок не допустив працівників відповідача до перевірки; працівники відповідача показали свідку посвідчення та інші документи, які саме свідок не пам`ятає; направлення на перевірку не підписував; відмову від проведення перевірки у письмовій формі не складав та працівникам відповідача не передавав; акт про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки не підписував.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін встановив наступне.
13.08.2019 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області видало наказ № 4925-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Скайторг».
Наказ підписано в.о. начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Сікіріною І. та скріплений печаткою.
В якості підстави для призначення перевірки відповідачем визначено п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України: в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Однак у пункті першому наказу від 13.08.2019 року № 4925-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Скайторг» вказано про те, що перевірка проводиться з питання дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Перевірку розпочати з 14.08.2019 року тривалістю не більше 10 діб.
У пункті другому наказу від 13.08.2019 року № 4925-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Скайторг» вказано про те, що період діяльності, який буде перевірятися: згідно статті 102 ПК України.
У матеріалах справи міститься доповідна записка від 12.08.2019 року № 1142/04-36-40-01-24 начальника відділу ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, контролю за виробництвом та обігом спирту, спитровмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Первой А., у якій вказано про те, що здійснено аналіз підприємств, які зареєстрували акцизні склади в системі електронного адміністрування пального, але згідно бази даних виданих ліцензій ІС «Податковий блок» не отримали ліцензії на право торгівлі/зберігання пального, зокрема встановлено виторги підприємством ТОВ «Скайторг» та запропоновано провести фактичну перевірку.
У матеріалах справи міститься копія направлення на проведення перевірки від 13.08.2019 року № 5501.
У матеріалах справи міститься акт фактичної перевірки від 15.08.2019 року, який складено відповідачем; представник позивача, відмовився від його підписання, про що зазначено у самому акті перевірки.
У матеріалах справи відсутній акт про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки ТОВ «Скайторг» від 14.08.2019 року.
У матеріалах справи міститься лише акт про відмову від підпису у направленні на проведення перевірки та акт відмови від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки.
У відповідності до вимог п.81.1 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Згідно п.81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
За вказаних обставин акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки, а факт не допуску платником податків працівників контролюючого органу повинен підтверджуватися саме актом, який засвідчує факт відмови у допуску працівників контролюючого органу до перевірки.
Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже, саме акт, який засвідчує факт відмови у допуску працівників контролюючого органу до перевірки, є належним та єдиним доказом, який може засвідчувати факт відмови у допуску працівників контролюючого органу до перевірки.
За вказаних обставин судом відхиляються посилання позивача на показання свідка керівника АЗС позивача ОСОБА_1 , який вказав на саме не допуск до перевірки працівників відповідача.
Оскільки ані позивач, ані відповідач не надали суду копію акту, який засвідчує факт відмови у допуску працівників контролюючого органу до перевірки, то суд з урахуванням наявності у матеріалах справи акту фактичної перевірки вважає, що позивач допустив працівників контролюючого органу до фактичної перевірки.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом ТОВ «FOODS and GOODS L.T.D.» до ДПІ у Калиновському районі м. Донецька, третя особа - ДПА в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
Тобто допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки.
Відповідно до викладеного, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.
В задоволені відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків.
Стосовно доводів позивача про те, що оскаржуваний наказ фактично не містить періоду діяльності позивача, який буде перевірятися під час проведення фактичної перевірки, то суд зазначає наступне.
За змістом підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України, відповідно до якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених у пункті 80.2 цього Кодексу.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункту 80.5 статті 80 цього Кодексу).
Спірним питанням у межах даних правовідносин є наявність у ньому вичерпного переліку відомостей, з урахуванням положень пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.
За змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України умовою допуску посадової особи контролюючого органу до проведення фактичних перевірок за наявності підстав для її проведення є пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема такого документу як копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
З встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що спірний наказ не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Кодексу.
Посилання у наказі на статтю 102 Податкового кодексу України з метою визначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, суд вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього.
Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту.
Стосовно доводів позивача про те, що в оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення фактичної перевірки, то суд зазначає наступне.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.
В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Зазначеним пунктом передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Підставою для прийняття спірного наказу стала доповідна записка від 12.08.2019 року № 1142/04-36-40-01-24 начальника відділу ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, контролю за виробництвом та обігом спирту, спитровмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Первой А., у якій вказано про те, що здійснено аналіз підприємств, які зареєстрували акцизні склади в системі електронного адміністрування пального, але згідно бази даних виданих ліцензій ІС «Податковий блок» не отримали ліцензії на право торгівлі/зберігання пального, зокрема встановлено виторги підприємством ТОВ «Скайторг» та запропоновано провести фактичну перевірку
Суд зазначає, що внаслідок отримання такої інформації, виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю.
В той же час, така інформація та фактичний контроль не може бути безмежним у часі її призначення та проведення. Належний ефект, що може бути досягнутий від проведення такої перевірки залежить від своєчасного та якісного опрацювання такої інформації.
Суд зазначає, що вказана доповідна записка не може обґрунтовувати правомірність оскаржуваного наказу, оскільки податковим органом не доведено, а судом не встановлено, що саме ця доповідна записка та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу, оскільки останній не міститься посилання на вказаному вище доповідну записку.
Спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом.
Крім того, судом під час розгляду справи встановлено, що спірний наказ видано на підставі саме п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України: в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Однак у пункті першому наказу від 13.08.2019 року № 4925-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Скайторг» вказано про те, що перевірка проводиться з питання дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Тобто фактично відповідач призначив проведення фактичної перевірки позивача на підставі п.п. 80.2.2. та п.п. 80.2.7 п.80.2 ст. 80 ПК України, у відповідності до яких фактична перевірка може бути пизначена: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Отже, предмет перевірки явно не охоплюється виконанням контролюючим органом функцій, визначених законодавством в сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального.
Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту.
Однак враховуючи те, що позивач фактично допустив представників відповідача до фактичної перевірки, то в задоволені даного позову має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків.
У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 лютого 2020 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили станом на 17.02.2020 року

Суддя С.В. Златін