Справа № 140/2691/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2691/19 пров. № А/857/4/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача Михалік М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року (постановлену головуючим суддею Волдінер Ф.А.) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/2691/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо нарахування податкового боргу (недоїмки) та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату податкового боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-4340-55.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 було відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача 25.09.2019 надійшов відзив на позовну заяву. Одночасно із відзивом представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за участю сторін та клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження вимоги про сплату податкового боргу (недоїмки), який встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги - залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки позивач звернувся до суду лише 04.09.2019 із позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.05.2019, яку отримав 14.08.2019, при цьому судом враховано, що позивач в позовній заяві вказує, що отримав вказану вимогу в травні 2019 року.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а матеріали справи направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено принцип правової визначеності, оскільки спершу суд дійшов висновку, що позовну заяву подано в межах строків звернення до суду, а згодом залишив без розгляду мотивуючи тим, що заяви про поновлення строків не було подано.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в котрому вказує, що позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) він отримав 14.08.2019, а звернувся до суду лише 04.09.2019. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Під час судового засідання колегія суддів задовольнила клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі, внаслідок чого замінено відповідача Головне управління ДФС у Волинській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача, заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Відтак, вказаний Закон є спеціальним для правовідносин, що виникли між сторонами, на підставі якого і необхідно обчислювати процесуальні строки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 цього Закону платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абзацами 4, 5, 6, 9 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

У разі, якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Суд звертає увагу, що положення абзацу 5 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок.

Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 ч. 4 ст. 25 цього Закону, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 480/106/19.

Відтак з огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами щодо оскарження вимоги про сплату податкового боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-4340-55 має становити 10 днів з моменту отримання оскаржуваної вимоги.

Як зазначено у ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З матеріалів справи слідує, що позивач 04.09.2019 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо нарахування податкового боргу (недоїмки) та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату податкового боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-4340-55 в сумі 21030 грн 90 коп. відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» без клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 у справі № 140/2691/19 відкрито провадження з мотивувальної частини котрої слідує, що позов подано в строк встановлений законом.

Разом з цим згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення оскаржувану вимогу отримано позивачем 14.08.2019, тобто можна стверджувати, що останнім пропущено десятиденний строк звернення до суду з позовною заявою, оскільки так подана на 21 день з моменту отримання.

Однак колегія суддів вважає, що й підтвердив апелянт під час судового засідання, що такий строк пропущено з поважних причин в силу того, що останній проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України і такий строк не є досить тривалим.

Більше того у зв`язку з тим, що було відкрито провадження у справі без заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, позивач сподівався на принцип правової визначеності.

Так у рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява №24465/04, Євросуд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відтак колегія суддів вважає, що відкриваючи провадження у справі та зазначивши, що позов подано в строк встановлений законом, позивач правомірно сподівався на принцип правової визначеності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №4 75/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак, рішення суду про залишення позовної заяви без розгляду є передчасним, оскільки застосовані судом першої інстанції наслідки не були пропорційні, обмежили право доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав позивача.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/2691/19 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року