Справа № 500/2308/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

11 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2308/18 пров. № 857/12423/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Ніколіна В. В.
суддів -Гінди О. М.
Качмара В. Я.
за участі секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Еверест-Тер» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року (суддя - Мартиць О.І., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 10 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Комунальна установа Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в статусі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в грудні 2018 року звернулася до суду з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Комунальна установа Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (зміну предмета позову) просила: визнати протиправною бездіяльність Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області щодо не скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (кадастровий номер :13:012:0056) №641 від 22 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком», скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (кадастровий номер :13:012:0056) №641 від 22 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №500/2308/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного судувід 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №500/2308/18 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (кадастровий номер :13:012:0056) № 641 від 22 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком» та позов у цій частині задоволено. Скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (кадастровий номер :13:012:0056) № 641 від 22 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком». У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Після закінчення апеляційного розгляду справи, на адресу суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга Приватного підприємства «Еверест-Тер» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №500/2308/18, у якій апелянт просить змінити мотивувальну частину рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №500/2308/18 з підстав, наведених у апеляційній скарзі, та скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №500/2308/18. Право на подання апеляційної скарги обґрунтовує положеннями частини першої статті 293 КАС України, оскільки апелянт не брав участі у справі, але суд першої інстанції вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Апелянт вказує, що 11.09.2017 між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, Приватним підприємством «Еверест-Тер» та Палацом культури «Березіль» укладено Інвестиційний договір №40 на будівництво культурно-мистецького центру з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом та житловим будинком по АДРЕСА_1., на підставі якого Приватне підприємство «Еверест-Тер» здійснює повне фінансування даного будівництва. З огляду на вищевикладене, апелянт вважає, що вирішення судом першої інстанції адміністративного позову, предметом якого є скасування Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 22.03.2016 №46 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком» без залучення до участі у справі інвестора будівництва є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою підлягає закриттю, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом вказаної норми правом на апеляційне оскарження судових рішень наділені, зокрема й особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та обов`язки.

Такі особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або про їх обов`язки

За загальним правилом, у цих осіб відсутні правові підстави для апеляційного оскарження рішень суду, які в майбутньому лише можуть вплинути на права та обов`язки осіб, які не залучалися до справи. Отже, особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Вказані висновки щодо подібних відносин узгоджуються із висновками наведеними Великою Палатою Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №14-649цс18.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід враховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі №911/2635/17)..

Водночас, будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Тобто, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Згідно пункту 3 частини першої статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 305 КАС України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

При цьому, встановлення обставин щодо ухвалення судом рішення про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, можливе лише після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою такої особи.

На підставі наведеного, з`ясувавши обставини щодо вирішення судом першої інстанції у даній справі питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Приватного підприємства «Еверест-Тер», колегія суддів приходить до наступних висновків.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою Приватне підприємств «Еверест-Тер» посилалось на те, що результати розгляду справи про оскарження позивачем Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 22.03.2016 №46 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком» вплинуть на його права, як інвестора будівництва.

Як встановлено з матеріалів справи, 22.03.2016 Управлінням містобудування видано Комунальній установі Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від №46 на «Будівництво культурно-мистецького центру з підземним паркінгом та багатоквартирним житловим будинком».

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі №21-34а15 зазначено, що за змістом статті 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 року).

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15 та від 01.12.2015 року у справі №21-3222а15.

Поряд із цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на звернення до суду, гарантоване Конституцією України, та, зокрема, закріплене в КАС України, має ґрунтуватися на реальному порушенні прав особи з боку суб`єкта владних повноважень, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За визначенням, наведеним у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте чи прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Колегія суддів вважає зазначити, що правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акта (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта, на якого він поширюється.

Таким чином, у разі порушення індивідуально правовим актом прав, свобод та інтересів у суб`єкта, на якого поширюється дія акту, виникає право на захист. При цьому, оскаржений акт породжує права й обов`язки тільки того суб`єкта, якому його адресовано.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що звернення до суду передує порушення індивідуально правовим актом прав, свобод та інтересів суб`єкта того, якому його було адресовано та з якими на його підставі виникає публічно правовий спір.

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 22.03.2016 №46 на «Будівництво культурно-мистецького центру з паркінгом та багатоквартирним житловим будинком» видані Комунальній установі Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса, натомість Приватне підприємство «Еверест-Тер» не є учасником (суб`єктом) правовідносин, що передбачені у оспорюваному позивачем рішенні, як акті індивідуальної дії, таке рішення в сфері публічних правовідносин не породжує для апелянта жодних прав та обов`язків, а тому відсутнє право на захист.

При цьому, колегія суддів наголошує, що Приватне підприємство «Еверест-Тер» не позбавлене права на захист порушеного права, як інвестора будівництва за Інвестиційним договором від 11.09.2017 №40, в порядку господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про вирішення судом першої інстанції питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки та вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Еверест-Тер» підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 305 КАС України.

За змістом наведених у ній норм суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 305 КАС України).

При розгляді цієї справи, суд першої інстанції оцінював підставність та правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного позивачем рішення, проте зовсім не зачіпав тих відносин з приводу яких між апелянтом, Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради та Палацом культури «Березіль» вирішуються спори іншого не публічно-правового, а господарського характеру, результати розгляду яких можуть вплинути на права, обов`язки та інтереси Приватного підприємства «Еверест-Тер».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження.

Керуючись частиною третьою статті 243, 305, 308, 310, 321, 325 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Еверест-Тер» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Комунальна установа Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Скасувати заходи зупинення дії рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №500/2308/18 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №500/2308/18, застосовані ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження від 12 грудня 2019 року (апеляційне провадження №857/12423/19).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.