Справа № 520/12967/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 лютого 2020 р. № 520/12967/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М,

у присутності

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Волянюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Лозівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 7,м. Лозова, Лозівський район, Харківська область,64602) про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Пономар М.Г. за № 23 від 05.11.2019 р. про накладення па лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області, дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани; стягнути судові витрати.

Позов обґрунтував тим, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин. Проте, за доводами позивача, він був відсутній на службі законно, оскільки використав дні відпочинку в порядку компенсації за добове чергування у вихідні дні, що не можна розцінювати як порушення службової дисципліни. Крім того, зазначив, що службове розслідування проводилося упереджено.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже, відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходить службу в Лозівському ВП ГУНП в харківській області на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Лозівського ВП ГУ.

З метою встановлення наявності або відсутності у діях працівників Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ознак дисциплінарного проступку, на підставі рапортів старшого інспектора СКЗ ОСОБА_2 О ОСОБА_3 від 11.10.2019 та інспектора СКЗ Порохні Г.М. від 17.10.2019 про відсутність на робочому місці ст. лейтенанта поліції ОСОБА_1 , наказом начальника Лозівського ВП ГУНП в Харківській області Пономар М.Г. від 17.10.2019 № 121 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію (а.с.29-31)

Службовим розслідуванням встановлено, що позивач 11.10. та 17.10.2019 у період часу з 09.00 до 18.00 був відсутній на службі без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідав. Пізніше після прибуття на службу пояснень щодо своєї відсутності не надав. Переглядом відеозаписів камер спостереження встановлено, що 11.10.2019 та 17.10.2019 у період часу з 09.00. до 18.00 до приміщення відділу поліції не заходив.

Згідно з висновком службового розслідування, такими діями позивач порушив вимоги пп.4 п.3 ст.1 Закону України « Про дисциплінарний статут національної поліції України», п.1 наказу Лозівского ВП ГУНП в Харківській області від 09.01.2018 № 8 «Про тривалість робочого дня співробітників Лозівського ВП ГУНП в Харківській області», що виразилось у невиході на службу без поважних причин протягом двох робочих днів.

Висновки службового розслідування стали підставою для винесення наказу від 05.11.2019 № 23 про застосування дисциплінарного стягнення до лейтенанта поліції ОСОБА_1 у вигляді суворої догани.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Пунктом 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту , крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України Про Національної поліції, поліцейський зобов`язаний дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Відповідно до положень статті 91 Закону України "Про Національну поліцію" особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 15.08.2016 № 818 «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників підрозділів ГУНП в Харківській області» визначено, що початок робочого дня працівників підрозділів ГУНП в Харківській області починається о 9.00, обідня перерва - 45 хвилин з 13.00. до 13.45, закінчення робочого дня у понеділок-четверг о 18.00, у п`ятницю 16.45, напередодні святкових днів у понеділок - четверг о 17.00 , у п`ятницю о 15.45, вихідні дні - субота та неділя. Рекомендований час завчасного прибуття на робоче місце 08.45.

Суд зазначає, що факт відсутності на робочому місці 11.10 та 17.10.2019 позивачем не заперечується, тоді як спірні правовідносини виникли щодо правомірності відсутності позивача на робочому місці та чи мали такі місце у робочий час чи час відпочинку позивача.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що позивач перебував на добовому чергуванні 09.10.2019 та 15.10.2019.

Стаття 45 Конституції України гарантує кожному, хто працює, право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Мінімальні гарантії соціальної захищеності працівників установлені в Кодексі законів про працю України, згідно з якими: нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень (частина перша статті 50); при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день; у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого (частини перша і третя статті 67); тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не менш як сорок дві години (стаття 70); робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі (частина перша статті 72).

В судовому засіданні позивач послався на те, що згідно ст.50 КЗпП України тривалість робочого тижня не повинна перевищувати 40 годин, отже, після добового чергування йому повинні бути надані два дні відпочинку. Таким чином, він був відсутній на робочому місці 11.10. та 17.10.2019, оскільки вказані дні, відповідно, є другим днем відпочинку за чергування.

Суд зауважує, що згідно листа Міністерства соціальної політики від 08.08.2018 № 78/0/206-18 загальна кількість робочих днів у жовтні 2019 складала 22 дні, відповідно при п`ятиденному робочому тижні працівник мав відпрацювати 178 годин.

З урахуванням того, що позивач двічі перебував на добовому чергуванні ним відпрацьовано у жовтні 2019 - 208 годин, відповідно відповідачеві повинно бути компенсовано 30 годин роботи, що дорівнює трьом дням відпочинку.

Статтею 91 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців. Проте суд зауважує, що наявність права на відповідний час для відпочинку не обумовлює автоматичного використання такого часу, за відсутності наказів керівництва, рапортів поліцейського, які б давали підстави позивачу бути відсутнім на своєму робочому місці.

При розгляді справи, суд звертає увагу на те, що долученою до матеріалів справи довідкою 4532 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця НГ України підтверджено, що у період з 17.10.2019 по 20.10.2019 позивач був звільнений від служби внаслідок хвороби та став до служби 23.10.2019. Отже, відсутність позивача на роботі 17.10.2019 відбулась з поважних причин.

Приписами ст.12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893 затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно пунктів 1-4 розділу V Порядку проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, суд приходить до висновку про необґрунтованість посилання позивача, як на підставу для скасування спірного наказу, на не ознайомлення його з висновком службового розслідування, оскільки чинним законодавством такого обов`язку не передбачено.

Суд зазначає, що ст.18 Дисциплінарного статуту Національної поліції передбачено право поліцейського на ознайомлення з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами.

Проте, доказів реалізації такого наміру та відповідно відмови у наданні для ознайомлення матеріалів службового розслідування позивачем суду не надано.

Відповідно до п.12 розділу V Порядку під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

Встановлені судом обставини справи підтверджують, що відповідачем дотримано порядок та строки проведення службового розслідування відносно позивача, в тому числі запропоновано останньому надати пояснення по суті вчиненого дисциплінарного проступку. Проте, позивач відмовився надавати пояснення, що підтверджується копією його пояснень від 25.10.2019. Таким чином твердження позивача про те, що у нього не брались письмові пояснення під час службового розслідування не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього дисциплінарного стягнення за вчинення виявлених порушень, суд виходить з того, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Долученими до матеріалів справи висновком службового розслідування підтверджено, та не оспорюється позивачем те, що на момент виникнення спірних правовідносин відносно нього було діюче дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частина 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості, а лише визначає види дисциплінарних стягнень. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Аналогічний висновок, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення викладений Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року (справа №813/3020/16 провадження 9901/22208/18).

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі, в порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суд згідно ч.1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані повністю. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 17.02.2020.

Суддя Зоркіна Ю.В.