Справа № 640/2638/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2638/19 Головуючий у І інстанції - Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просила визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати їй заборгованості з довічного утримання судді у відставці в сумі 8065,28 грн. та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити їй виплату заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року адміністративним позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з довічного утримання судді у відставці в сумі 8065,28 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 8065,28 грн. (вісім тисяч шістдесят п`ять гривень 28 коп.).

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зазначає, що розрахунок суми заборгованості по виплаті пенсії, належить виключно до повноважень Управління і тому суд не може зобов`язати виплатити конкретну суму заборгованості, а має враховувати та зобов`язувати саме факт виплатити заборгованість по пенсії. Також, Відповідач звертає увагу на те, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку визначеного Кабінету Міністрів України. При цьому, окремого порядку проведення пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам на дату розгляду в суді не прийнятий і тому відсутні підстави для виплати коштів за минулий період.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Позивачка звертає увагу на те, що Відповідач листом - відповіддю № 94872/03 від 17 жовтня 2018 року її повідомив, що виплата у меншому розмірі проведена внаслідок помилки програмного забезпечення, а заборгованість в сумі 8065 грн. 28 коп. буде виплачена у жовтні 2018 році. Таким чином, на думку Позивачки Відповідач визнав не тільки наявність заборгованості та свою вину у її виникненні, але й конкретну суму заборгованості.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район) та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з розпорядженням Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.11.2017 року № 887532, сума довічного грошового утримання судді у відставці становить 19200 грн., сума пенсії за віком - 2276,05 грн. Загальна сума пенсії становить 21476,05 грн.

Довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.01.2019 року вих. № 1209 підтверджується, що в липні 2018 року ОСОБА_1 сплачено грошове утримання лише в розмірі 17180,84 грн., в серпні 2018 року в розмірі 17705,98 грн.

З огляду на вказану недоплату, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо пенсійного забезпечення.

Листом від 17.10.2018 року № 94872/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проінформовано Позивача, що в липні 2018 року у зв`язку із проведенням масового перерахунку пенсії із зміною прожиткового мінімуму, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» виплата пенсії проведена в розмірі 17705,90 грн., внаслідок помилки програмного забезпечення. Повідомлено, що заборгованість в розмірі 8065,28 грн. буде виплачена у жовтні 2018 року.

На наступне звернення Позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 10.12.2018 року № 129261/02/Р-5283/г, посилаючись на пункт 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335), повідомило, що кошти в сумі 8065,28 грн., які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати. Зазначено, що після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, буде вирішено питання виплати коштів за минулий період.

Вважаючи бездіяльність Відповідача щодо невиплати заборгованості зі сплати довічного грошового утримання протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, Позивачка звернулась з позовом до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Відповідача не може виправдовуватися посиланням на підзаконний нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, який обмежує права громадян, встановлені законами України, а тому є протиправною, тобто такою, що йде всупереч вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 4 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1 (далі - Порядок) визначено, що у разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до Порядку, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

За приписами розділу V Порядку, щомісячне довічне утримання виплачується у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується щомісячне довічне грошове утримання, у грошовій формі, в установленому законодавством порядку.

Виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Порядок виплати щомісячного довічного утримання у разі поновлення його виплати, за минулий час, за час перебування особи на повному державному утриманні, за час перебування в місцях обмеження або позбавлення волі, у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон, утримання надміру виплачених сум та відрахувань зі щомісячного довічного утримання здійснюється у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено порядок виплати пенсії за минулий час, а саме, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, aлe не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

За приписами ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Судом першої інстанції обґрунтовано не врахувались в якості обґрунтування правомірності невиплати утвореної заборгованості грошового забезпечення за минулий період посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335, з чим погоджується колегія суддів.

Зокрема, Відповідач у листі посилається на пункт 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яким визначено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Проте, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання Відповідача на відсутність такого порядку жодним чином не може бути підставою для обмеження виплати пенсії, що гарантована законодавством України, з чим погоджується колегія суддів.

Такі посилання, що «окремого порядку» не існує є порушенням принципу правової визначеності, який є елементом верховенства права.

Крім того, ураховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо виплати пенсійних виплат за минулий час (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

В преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Жодних змін у Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати сум пенсійного забезпечення (соціальної допомоги) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі за минулі періоди, Верховною Радою не приймалось.

Таким чином, бездіяльність Відповідача не може виправдовуватися посиланням на підзаконний нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, який обмежує права громадян, встановлені законами України, а тому є протиправною, тобто такою, що йде всупереч вимогам закону.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, не виплативши Позивачці недоплачені суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за відсутності передбачених законами України підстав, Відповідач порушив її право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у н. 33 цього рішення).

З огляду на вищевикладене, законом встановлено чіткі строки та порядок виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (без обмежень щодо виплат за минулий час та без обмежень щодо виплат внутрішньо переміщеним особам, які відповідач (як орган державної влади), згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, зобов`язаний був виконати.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки рішення суду першої інстанції.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко