Справа № 1.380.2019.006823
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006823
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сподарик Н.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дії, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79019, м.Львів, вул. Липинського,11), із вимогами:

визнати протиправними дії Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо невстановлення ОСОБА_1 правового статусу «інваліда війни» та невидачі посвідчення інваліда війни;

зобов`язавши Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради встановити ОСОБА_1 правовий статус «інваліда війни» та видати посвідчення інваліда війни.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач вказує, що у період з 09.06.1988 по 10.07.1988 ОСОБА_1 була відряджена в Чорнобильську районну поліклініку та виконувала роботи в міській поліклініці в дерматологічному кабінеті, безпосередньо приймала участь по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На думку позивача, оскільки вона стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, вона має право на встановлення статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення, у встановленні та наданні яких відповідач протиправно відмовив. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 12.02.2020 за вх. № 7986, в якому посилається на те, що обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є наявність у особи інвалідності, а також наявність доказів залучення такої особи до складу формувань саме Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Надані позивачем докази підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та не підтверджують залучення його до складу саме формувань Цивільної оборони, а тому у відповідача були відсутні підстави для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році. Являєтьса особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявним у матеріалах справи посвідченням серії НОМЕР_2 від 13.11.2009.

Відповідно до експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експортної комісії захворювання гр. ОСОБА_1 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, являється інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 321657 (а.с. 11).

Згідно довідки № 183 від 02.04.2019, виданої директором комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер" та згідно посвідчення про відрядження , в період з 09 червня по 10 липня 1988 року позивач працювала на посаді - медичної сестри у міській поліклініці в дерматовенерологічному кабінеті на підставі наказу № 66 від 09.06.1988.

Позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила видати їй посвідчення інваліда війни.

Листом відповідача № від 24.10.2019 відмовлено позивачу у задоволенні її заяви, мотивуючи тим, що не підтверджено документально про те, що ОСОБА_1 "була залучена до складу формувань Цивільної оборони".

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача матеріалами справи в повному обсязі підтверджується факт виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона набула право для надання їй статусу інваліда війни та, відповідно, право на отримання посвідчення інваліда війни.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року (далі - Закон України №3551-ХІІ).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закон України № 3551-ХІІ, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За п.9 ч.2 ст.7 Закон України №3551-ХІІ, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-ХІІ), учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 року № 90, та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У даній справі суд встановив факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини, як правильно зазначив відповідач, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ. Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), Закон №3551-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування Цивільної оборони, та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене суд приходить висновку про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ.

Суд звертає увагу, що в межах спірних правовідносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь саме ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.

Документи, які позивач долучила до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підп.1 ч.1 ст.9 Закону №796-ХІІ).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 року (справа №368/1579/14), від 10.06.2018 року (справа №279/12162/15-а), від 21.08.2018 року (справа №676/3457/17), від 31.01.2019 року (справа №368/1131/17), від 13.02.2019 року (справа №676/1827/17), від 19.02.2019 року (справа №674/449/17), від 27.02.2019 року (справа №818/26/18) та від 04.04.2019 року (справа №363/1489/17), від 10.10.2019 (справа № 810/4584/18).

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дії, зобов`язати вчинити дії слід відмовити.

Щодо судових витрат, то питання щодо їх розподілу суд не вирішує, оскільки позивач, відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79019, м.Львів, вул. Липинського,11) про визнання протиправними дії, зобов`язати вчинити дії,- відмовити повністю.

Судові витрати із сторін не стягуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.