Справа № 415/2084/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 лютого 2020 року справа №415/2084/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Сухова М.Є., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 р. у справі № 415/2084/16-а за виключними обставинами за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в якому просила: визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо відмови в перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області № 18-296 вих.16 від 15.04.2016, з грудня 2015 року; скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області № 75/Л-7 від 28.04.2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії; зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити, починаючи з грудня 2015 року перерахунок призначеної позивачу пенсії у розмірі 90 відсотків від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Луганської області №№ 18-296 вих.16 від 15.04.2016, без обмеження її максимального розміру; зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області виплатити недоплачену різницю між фактично отриманою позивачем та перерахованою пенсію за період з грудня 2015 року.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 07 липня 2016 року в справі № 415/2084/16-а позов задоволено, а саме суд: визнав протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області №18-296 вих.16 від 15.04.2016; скасував рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області № 75/Л-7 від 28.04.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; зобов`язав Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити, починаючи з грудня 2015 року перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Луганської області №18-296 вих.16 від 15.04.2016, без обмеження її максимального розміру; зобов`язав Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області виплатити недоплачену різницю пенсії між фактично отриманою пенсію ОСОБА_1 та перерахованою за період з грудня 2015 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року, задоволено апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, суд скасував Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 07 липня 2016 року в справі № 415/2084/16-а та прийняв нову постанову, якою відмовив у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

Позивач звернувся до Першого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року за виключними обставинами. У заяві позивач просив за результатами перегляду скасувати постанову суду та винести нову, якою постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 07 липня 2016 року залишити в силі.

В обґрунтування необхідності перегляду рішення суду за виключними обставинами заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII відсутня норма, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, за ч.20 ст. 86 Закону, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а на дату звернення позивача до пенсійного органу (відповідача у справі) з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Заявник зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Зазначеним рішенням Конституційного Суду України установлено, що частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції. Таким чином, на думку заявника, його право на перерахунок пенсії, підтверджене Конституційним Судом України, що дає йому підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Позивач в судовому засіданні доводи заяви підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести розгляд заяви у його відсутність.

Надаючи правову оцінку доводам заяви, обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Донецький апеляційний адміністративний суд приймаючи постанову від 11 жовтня 2016 року та відмовляючи в задоволені позовних вимог дійшов висновку, що з 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, статтею 86 якого врегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема, у частині 20 цієї статті визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Тобто, із набранням чинності цим Законом, положення частини 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII щодо перерахунку пенсії, на які посилається позивач, втратили чинність. На час виникнення спірних правовідносин, а саме звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Наведені положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не були визнані неконституційними у встановленому порядку. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для здійснення позивачеві перерахунку пенсії у відповідності до ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення якої втратили чинність, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19):

1. Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

2. Положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

4. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Статтею 152 Конституції України визначеного, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Закон України «Про Конституційний Суд України» визначає порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень.

Відповідно статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами визнана неконституційним і втрачає чинність саме з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного Рішення, а саме 13 грудня 2019 року.

Крім того, за положенням статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 встановлено порядок виконання, а саме, що частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, наявність Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) не змінює правового регулювання спірних правовідносин на час їх виникнення та розгляду в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, отже, не доводить факту допущення судом помилки при розгляді справи.

Таким чином, станом на дату ухвалення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року, частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не визнана неконституційним та була чинною в редакції, застосованій судом апеляційної інстанції.

Позивач може реалізувати передбачене частиною 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII право, саме після 13 грудня 2019 року.

Також, суд зазначає, що частиною 1 ст. 2 КАС України регламентовано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи приписи пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, суд дійшов висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

У даному випадку, спірне рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно з частиною 4 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Керуючись статями 310, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі № 415/2084/16-а за виключними обставинами за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 18 лютого 2020 року.

Суддя доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова