Справа № 520/97/20
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 р. № 520/97/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.07.2019 №138979-58 та суму податкового боргу у розмірі 8942 грн. 16 коп.

2. Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відшкодовану суму за нанесену моральну шкоду у розмірі 100000,0 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що податкова вимога Головного управління ДПС у Харківській області від 04.07.2019 №138979-58 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 23.01.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що кошти, які були сплачені платником податків, були зараховані в рахунок погашення боргу, а отже відповідач діяв в межах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Східному управлінні ГУ ДФС у Харківській області та є платником податку на додану вартість з 01.04.2013 р.

За результатами своєї діяльності позивачем до Східного управління ДФС у Харківської області надавалась податкова звітність, зокрема, податкові декларації з податку на додану вартість в електронному вигляді.

Також судом встановлено, що на підставі п.76.1 ст.76 ПКУ Східним управлінням ГУ ДФС у Харківській області були проведені камеральні перевірки даних, задекларованих ФО-П ОСОБА_1 у податковій звітності з податку на додану вартість за період липень 2018 року, про що складено акт перевірки № 2462/20-40-13-09-08/ від 12.09.2018р. та за період серпень 2018 року, про що складено акт перевірки №112/20-40-58-06/ від 22.10.2018р.

В ході проведення камеральних перевірок Східним управлінням ГУ ДФС у Харківській області було встановлено, що позивачем ФО-П ОСОБА_1 допущено арифметичну помилку різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

Так, згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2018 року позивачем у рядку 9 декларації визначено суму 7055 грн., у рядку 17-0 грн., у рядку 18 -0 грн.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 року позивачем у рядку 9 декларації визначено суму 1203 грн., у рядку 17-0 грн., у рядку 18 -0 грн.

Разом з цим у рядку 18 податкової декларації з податку на додану вартість зазначається позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9-рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до бюджету.

Таким чином, в порушення вимог п. 187.1. ст. 187. п.200.1. п.200.2 ст.200 ПКУ у рядку 18 податкових декларацій з податку на додану вартість за липень та серпень 2018 року позивачем не зазначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість: липень 2018р. - 7055 грн., за серпень 2018 р. - 1203 грн.,

Також судовим розглядом встановлено, що за результатами перевірок ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.10.2018р. № про визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 8 818.75 грн. (основний платіж - 7055 грн., штрафна (фінансова) санкція - 1763,75 грн.) та від 27.11.2018р. № про визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість у загальному розмірі на суму 1804,50 грн. (основний платіж - 1203 грн. штрафна (фінансова) санкція - 601.50 грн.).

Після проведення камеральних перевірок та отриманих позивачем податкових повідомлень - рішень від 25.10.2018р. № (отримане 19.12.2018р.) та 27.11.2018р. № (отримане 19.12.2018р.) ФО-П ОСОБА_1 22.12.2018р. були подані уточнюючі розрахунки, які підтверджували нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а саме :

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок N за 01.07.2018 про збільшення суми ПДВ на суму 7055 грн.;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок N за 01.11.2018 про збільшення ПДВ на суму 1203 грн.;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок N за 01.11.2018 про зменшення ПДВ на суму 1203 грн.;

26.12.2018р. позивачем згідно з платіжними дорученнями № 81872512 та № 81872511 були сплачені податкові зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1 203 грн. та 7 055 грн. відповідно.

Водночас, 29.12.2018р. в інтегрованій картці платника обліковувались нарахування згідно з податковими повідомленнями від 25.10.2018р. № суму 8 818,75 грн. та від 27.11.2018р. № на суму 1804,50 грн., які були отримані позивачем 19.12.2018р., та не сплачені платником податків.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Суд зазначає, що станом на 29.12.2018р. (граничний термін сплати податкових зобов`язань) вказані податкові зобов`язання з ПДВ не були сплачені платником податків, внаслідок чого в інтегрованій картці платника податків обліковувався податковий борг у загальному розмірі 9114,81 грн.

Станом на 05.07.2019 року в інтегрованій картці платника податків існував податковий борг у загальному розмірі 8942,16 грн.

З огляду на вищевикладене 05.07.2019 року відповідачем було винесено податкову вимогу № 138979-58 від 05.07.2019 року на суму 8942,16 грн.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПКУ податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПКУ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.87.9 ПКУ у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що вимога позивача про скасування податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.07.2019 №138979-58 та суму податкового боргу у розмірі 8942 грн. 16 коп. є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність заподіювача моральної шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Частина 2 статті 1167 Цивільного кодексу України містить перелік випадків цивільно-правової відповідальності заподіювача незалежно від його вини, до яких не відноситься підстави відповідальності за моральну шкоду Позивачу вказану нею у своєму позові.

Для вирішення питання про притягнення особи до відповідальності на підставі статі 1167 Цивільного кодексу України, обов`язково необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що позивач в позовній заяві не наводить доказів щодо факту заподіяння йому душевних хвилювань чи фізичних страждань або дискримінації, не довів в чому полягає непоправна моральна шкода, що робить вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди необгрунтованими та безпідставними.

Також суд зазначає, що позивач також не підтверджує факт заподіяння моральних страждань або фізичної шкоди, за яких обставин вони заподіяні саме відповідачем.

Позивач оцінюючи моральну шкоду саме на суму розмірі 100000,00 грн., не надав доказів на її підтвердження, не надав підтвердження тому, що це спричинило його здоров`ю шкоду, а також інші обставини, що мають значення для задоволення цієї вимоги, а отже в цій части ні задоволення позовних вимог також слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.