Справа № 240/11184/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (далі відповідач), третя особа Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - третя особа), в якому просить:
Ухвалою від 28 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
13 листопада 2019 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.
Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі п`ятнадцятиденний строк для подання пояснення на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами 19 листопада 2019 року було надіслано на адреси місцезнаходження Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, що повернулись на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі Брусиловська селищна рада та Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області отримали 21 листопада 2019 року (а.с.67-68).
04 грудня 2019 року до суду надійшли пояснення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких третя особа повідомила, що заперечує проти позову та вважає, що факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування такої позиції зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, катрографії та кадастру від 12.11.2019 №285, розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності на території Житомирської області уповноважено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. Однак, на виконання Законів України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" та "Про місцеве самоврядування в Україні" Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження від 31.01.2018 №60-р, згідно з яким Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру було зобов`язано з 1 лютого 2018 року забезпечити передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної власності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіальних громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди таких земельних ділянок. Крім того, вказаним розпорядження також передбачено, що до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність здійснюється Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). На виконання вищезазначених положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області було направлено запит до Брусилівської селищної ради про надання рішення про погодження або про відмову у погодженні щодо затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , однак селищною радою було прийнято рішення про відмову в такому погодженні. Враховуючи вищезазначене, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову (а.с.69-72).
05 грудня 2019 року до суду надійшов відзив Брусилівської селищної ради на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що заперечує щодо задоволення позовних вимог. Таку позицію аргументував тим, що позивачем не надано жодних доказів того, що прийняття Брусилівською селищною радою рішення від 17.04.2019 №976 "Про відмову в погодженні" унеможливило реалізацію ОСОБА_1 її права на приватизацію земельної ділянки площею 1,4621 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради. З огляду на що, Брусилівська селищна рада промила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.76-79).
Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 у справі №2-75/11 позов ОСОБА_1 до Брусилівської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай) було задоволено частково та визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) внаслідок спадкування за заповітом такого права, яке належало на момент відкриття спадщини померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 січня ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", абзацу п`ятого ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виділення в натурі (на місцевосі) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Крім того, в резолютивній частині рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 у справі №2-75/11 було зазначено, що вказане рішення є підставою для прийняття рішення про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) - ОСОБА_1 (а.с.18-19).
На виконання вищезазначеного рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 у справі №2-75/11 та відповідно до ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст. 17, 118, 121, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про виділення в натурі (на місцевосі) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" головою Брусилівської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження від 02.09.2011 №315, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу, що розташовані за межами населених пунктів Приворотської сільської ради (а.с.51).
На підставі розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність» від 02.09.2011 №315 Житомирською регіональною філією Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" у 2018 році був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 1,4621 га у власність (шляхом безоплатної передачі) ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Брисилівської селищної ради Брисилівського району Житомирської області (за межами населеного пункту) (а.с.46-65).
Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) на території Брусиловської селищної ради (за межами населеного пункту) площею 1,4621 га у власність ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 06.03.2019 №С-1086/0-832/0/22-09 (а.с.12) повідомило позивача, що при розробці документації із землеустрою виявлено наступні недоліки:
- акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, а саме список межових знаків, переданих на зберігання пронумерувати та привести у відповідність до вищезазначеної Інструкції, кроки межових знаків пронумерувати відповідно до вищезазначеної Інструкції;
- відстань між окремими поворотними точками запроектованої земельної ділянки перевищує 200 м (п. 3.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376);
- матеріали польових (геодезичних) робіт привести у відповідність до пункту 4.4.16 "Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГНКТА-2.04-02-98)", затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру за №56 від 09.04.1998 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 23.06.1998 за №393/2833;
- матеріали топографо-геодезичних робіт з використанням апаратури СРНС привести у відповідність до п. 7 "Порядку використання апаратури супутникових радіонавігаційних систем під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідних робіт і вишукувань та кадастрових зйомок", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 №1075, а саме завірити належним чином.
Крім того, у листі від 06.03.2019 №С-1086/0-832/0/22-09 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вказало ОСОБА_1 на те, що бажана нею земельна ділянка знаходиться на території Брусилівської об`єднаної територіальної громади, а тому відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р передача їй земельної ділянки у власність може бути здійснена лише за погодженням з Брусилівською об`єднаною територіальною громадою. У зв`язку з цим, відділом розпорядженням землями сільськогосподарського призначення Головно управління Держгеокадастру у Житомирській області було направлено запит до Брусилівської селищної ради стосовно надання рішення про погодження або відмову у погодженні щодо затвердження управлінням проекту землеустрою. Однак, рішення Брусилівської селищної ради про погодження або про відмову в погодженні затвердження проекту землеустрою до управління не надходило.
Таким чином, зважаючи на виявлені недоліки у розробленій проектній документації та відсутність рішення Брусилівської селищної ради про погодження затвердження проекту землеустрою, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у листі від 06.03.2019 №С-1086/0-832/0/22-09 запропонувало позивачу виправити вказані зауваження та повторно звернутися до управління із заявою про затвердження проекту землеустрою (а.с.12).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 13 Основного Закону проголошено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України) визначено, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з статтею 4 ЗК України земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч. 1 ст. 81 ЗК України).
Згідно з ч. 1 та 2 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
При цьому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (ч. 3, 5 ст. 25 ЗК України).
Як вже було встановлено судом, на підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 у справі №2-75/11 ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та абзацу п`ятого ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виділення в натурі (на місцевосі) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" отримала право на земельну частку (пай) внаслідок спадкування за заповітом такого права, яке належало на момент відкриття спадщини померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 .
Відносини з приводу набуття і реалізації права на землю врегульовані Главою 19 Розділу IV ЗК України.
Відповідно до ст. 116 ЗК України, якою визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
При цьому, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений в статті 118 ЗК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
При цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Частина 1 статті 186-1 ЗК України передбачає, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Орган, зазначений в частинах першій цієї статті, яким є територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки (ч. 6, 8 ст. 186-1 ЗК України).
Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно з ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм, суд прийшов до висновку, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянину передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадянина до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (в межах їх повноважень) з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадянина проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом України "Про Державний земельний кадастр" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру";
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність;
- здійснення державної реєстрація права власності на земельну ділянку.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.
При цьому, суд зазначає, що передача земельної ділянки у власність здійснюється відповідним органом, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього ЗК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції від 07.08.2011, що була чинною на момент отримання позивачем дозволу на розроблення проекту землеустрою) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема для сільськогосподарського використання.
В ході розгляду справи судом було безспірно встановлено, що розпорядженням Брусилівської районної державної адміністрації від 02.09.2011 №315 ОСОБА_1 був надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу, що розташовані за межами населених пунктів Приворотської сільської ради (а.с.51).
Вказане свідчить на користь висновку, що позивачем був отримано дозвіл на відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу державної власності.
Водночас, частинами 1 та 4 статті 122 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. В той час як центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Однак, Кабінет Міністрів України 31.10.2018 на виконання Законів України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" та "Про місцеве самоврядування в Україні прийняв розпорядження від 31.01.2018 №60-р, згідно з яким Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру було зобов`язано з 1 лютого 2018 року забезпечити передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної власності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіальних громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди таких земельних ділянок.
Крім того вказаним розпорядження також передбачено, що до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність здійснюється Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
При цьому суд наголошує, що зі змісту розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №60-р вбачається, що ним передбачена необхідність отримання відповідним територіальним органом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру погодження у відповідної об`єднаної територіальної громади на здійснення ним розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності, що включена до переліку земельних ділянок державної власності, які підлягають передачі в комунальну власність об`єднаних територіальних громад.
В ході розгляду справи судом безспірно встановлено та підтверджено наявними у справі матеріалами, що на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №60-р відділ розпорядженням землями сільськогосподарського призначення Головно управління Держгеокадастру у Житомирській області направив до Брусилівської селищної ради лист від 05.03.2019 №18-6-0.334-1492/2-19 про надання рішення про погодження або відмову у погодженні щодо затвердження управлінням проекту землеустрою.
З даного приводу суд зазначає, що положеннями ст. 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким у даному випадку є Головне управління Держгеокаджастру у Житомирській області.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 118 та 186-1 ЗК України, які регулюють порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянину та мають вищу юридичну силу в порівнянні з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №60-р, не передбачено необхідності отримання територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин від відповідної територіальної громади погодження на здійснення ним розпорядження щодо передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадянина, так само як і не передбачено необхідності отримання громадянином у відповідній об`єднаної територіальної громади погодження на затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.
З огляду на що, ненадання Брусилівською селищною радою погодження Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області на розпорядження ним земельною ділянкою, на переконання суду, не перешкоджає ОСОБА_1 у реалізації її права на отримання земельної ділянки у власність.
Згідно з ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 17.10.2019 (а.с.4).
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 384,20 грн. належать відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович