Справа № 263/5514/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року справа №263/5514/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 263/5514/16-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (надалі - позивач, Управління) з адміністративним позовом про скасування рішення від 12.04.2016 року № 74 як незаконне та зобов`язання провести перерахунок пенсії на підстави довідки прокуратури Донецької області від 15.02.2016 року № 18-57-137 в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії (а.с. 2-8).

Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області щодо неврахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , 90% від суми заробітної плати під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років з 01 грудня 2015 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-57-134 від 15.02.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, та здійснити відповідні виплати недоотриманої суми пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , з розрахунку 90 % від заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених коштів, починаючи з 01.12.2015 року (а.с. 59-60).

Додатковою постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2016 року ухвалено додаткове судове рішення, яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-57-134 від 15.02.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, та здійснити відповідні виплати недоотриманої суми пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , з розрахунку 90 % від заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії, з урахуванням фактично виплачених коштів, починаючи з 01.12.2015 року (а.с. 82-83).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу управління - задоволено, додаткову постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 8 вересня 2016 року - скасовано. У задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с. 129-131).

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у цій справі залишено без змін (а.с. 155-159).

Позивач звернувся до Першого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року за виключними обставинами. У заяві позивач просив за результатами перегляду скасувати постанову апеляційного суду та винести нову, якою додаткову постанову Жовтневого міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2016 року залишити в силі.

В обґрунтування необхідність перегляду рішення суду за виключними обставинами заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що в Законі України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) відсутня норма, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, за ч.20 ст. 86 Закону, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а на дату звернення позивача до пенсійного органу (відповідача у справі) з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Заявник зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 12 статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Зазначеним рішенням Конституційного Суду України установлено, що частина 12 статті 86 Закону № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції. Таким чином, на думку заявника, його право на перерахунок пенсії, підтверджене Конституційним Судом України, що дає йому підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами (а.с. 167-173).

Відповідач письмовим відзивом заперечував проти задоволення заяви позивача (а.с. а.с. 207-211).

Сторони в судове засідання не явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Позивач, 03 лютого 2020 року надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 205).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року замінено відповідача по справі - Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя на належного - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Надаючи правову оцінку доводам заяви, обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Донецький апеляційний адміністративний суд, приймаючи свою постанову та відмовляючи в задоволені позовних вимог, дійшов висновку, що в Законі № 1697-VII відсутня норма, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.20 ст. 86 Закону № 1697-VII). Отже, на дату звернення позивача до пенсійного органу (відповідача у справі) з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19):

1. Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

2. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

4. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Закон України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) визначає порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень.

Відповідно до статті 91 Закону № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Зі змісту наведеної норми слідує, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами визнана неконституційним і втрачає чинність саме з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного Рішення, а саме 13 грудня 2019 року.

Крім того, за положенням статті 97 Закону № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 встановлено порядок виконання, а саме, що частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо недоплати позивачу недоотриманої суми пенсії з грудня 2015 року.

Отже, наявність Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Продовження існування стану порушення прав, свобод чи інтересів позивача й після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) ,-може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом задля їх захисту, однак такі обставини в жодному разі не можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами, оскільки спірні правовідносини в такий період часу не були предметом судового розгляду.

Таким чином, станом на дату ухвалення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами не була визнана неконституційними та була чинною в редакції, застосованій судом апеляційної інстанції.

Позивач може реалізувати передбачене частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VII право саме після 13 грудня 2019 року.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17 та від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17.

Аналізуючи приписи пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, суд дійшов висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

До того ж частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно з частиною 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Керуючись статями 311, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 263/5514/16-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова