Справа № 420/1106/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1106/20
УХВАЛА
19 лютого 2020 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області Султана Олександра Сергійовича, третьої особи на стороні відповідача Прокуратури Одеської області, про визнання дій протиправними, -
До Одеського окружного адміністративного суду, через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, про:
постановлення окремої ухвали, в якій визнати незаконним обшук, який проведено 25.12.2012 року у помешканнях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по невмотивованій ухвалі Приморського районного суду м. Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 та направлення її відповідним суб`єктам владних повноважень (до Генеральної прокуратури України та Вищої ради правосуддя) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року, вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем.
Суд зазначає, що серед причин залишення позовної заяви ОСОБА_1 , без руху були:
не чітко зазначено відповідача по справі, зокрема, позивачем вказано відповідачем по справі - Прокуратуру Одеської області, проте у прохальній частині позовної заяви позивач звертає позовні вимоги до слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_2 ;
у порушення п.2 ч.5 статті 160 КАС України ОСОБА_1 , не зазначено його поштового індексу;
у порушення п.5 ч.5 статті 160 КАС України, позивач виклав обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги та не зазначив доказів, що підтверджують викладені обставини;
у порушення п.9 ч.5 статті 160 КАС України відсутнє обґрунтування, з посиланнями на норми чинного законодавства, порушення оскаржуваним рішеннями прав, свобод, інтересів позивача у межах публічно-правових відносин;
пропуск встановленого законодавством строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду та визнання причин пропуску строку зазначених ОСОБА_1 , у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду не поважними.
Поміж іншим в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року зазначалося, що лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами Кримінально процесуального Кодексу не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно у цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, а також з урахуванням того, що у даній ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.
14 лютого 2020 року, через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх.№ЕС/53/20 від 14.02.2020р.).
У позовні заяві від 14 лютого 2020 року, ОСОБА_1 звертається з позовними вимогами до слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача Прокуратури Одеської області, про:
постановлення окремої ухвали, в якій визнати незаконним обшук, який проведено 25.12.2012 року у помешканнях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по невмотивованій ухвалі Приморського районного суду м. Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 та направлення її відповідним суб`єктам владних повноважень (до Генеральної прокуратури України та Вищої ради правосуддя) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Кримінальне провадження по факту незаконного проведення обшуку не закрито, але я вже остаточно впевнився, що прокуратура Одеської області порушила мої права і в подальшому не має наміру самостійно їх поновлювати, а тому потрібно рішення суду про визнання їх дій протиправними…».
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Водночас відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися у порядку кримінального судочинства.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Отже, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вбачається, що він звернувся з позовом до суду з вимогою визнати протиправними дії слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області, щодо проведення обшуку об`єкту нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до визначення, закріпленого в пункті 10 частини першої статті 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
За своєю правовою природою кримінальне провадження є єдиним комплексом учинюваних в установленому КПК України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК України спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.
Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з частиною першою статті 24 КПК України гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Водночас гарантіями законності процесуальних дій та/або рішень органів досудового розслідування й суду є не лише можливість їхнього окремого оскарження, а й низка інших визначених кримінальним процесуальним законом механізмів - право підозрюваного, обвинуваченого й інших визначених у КПК України осіб брати участь у проведенні слідчих дій, висловлювати зауваження, заперечення щодо порядку їх здійснення (пункти дев`ятий, десятий частини третьої статті 42 КПК України), а під час судового розгляду кримінального провадження по суті - заявляти клопотання про визнання недопустимими доказів, одержаних з порушенням установленого законом порядку (частина третя статті 89 КПК України).
Обшук житла чи іншого володіння особи є втручанням у її право на повагу до свого житла, передбачене частиною першою статті 8 Конвенції. Відповідно до пункту 2 зазначеної статті таке втручання допускається лише як виняток у випадках, коли воно здійснюється згідно із законом (законність), є необхідним у демократичному суспільстві (пропорційність) в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (легітимна мета).
На рівні національного законодавства гарантією захисту зазначеного конвенційного права є закріплена у статті 30 Конституції України засада недоторканності житла чи іншого володіння особи, що полягає в недопустимості проникнення до них інакше як за вмотивованим рішенням суду, за винятком невідкладних випадків, установлених законом.
Конкретний механізм втілення цієї гарантії регламентовано у статтях 234-236 КПК України. Згідно із закріпленими в цих статтях процесуально-правовими нормами обшук житла чи іншого володіння особи проводиться на підставі ухвали слідчого судді, який при наданні відповідного судового дозволу за поданням слідчого або прокурора зобов`язаний перевірити наявність законних підстав для цього й дотримання інших умов допустимості втручання в право на недоторканність житла.
Обшук є слідчою дією, яка здійснюється уповноваженими службовими особами органів досудового розслідування в межах кримінального провадження. Підстави та порядок санкціонування і проведення такої процесуальної дії, контроль за їх дотриманням, правові наслідки порушення, а також правила використання результатів обшуку встановлено нормами кримінального процесуального закону в контексті тих питань, які підлягають вирішенню у кримінальному провадженні.
Перевірка законності способів отримання доказів, тобто відповідності їх вимогам КПК України, згідно із частиною першою статті 86 цього Кодексу, є критерієм оцінки доказів на предмет їхньої допустимості. З огляду на положення частини другої статті 91 КПК України оцінка доказів є невід`ємним елементом доказування як сукупності встановлених кримінальним процесуальним законом дій слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, спрямованих на встановлення обставин, що мають значення для кримінальної справи.
З`ясування законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у статті 22 КПК України засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення з цих питань.
У цій справі правомірність втручання у право позивачів на недоторканність житла та іншого володіння особи було перевірено слідчим суддею під час надання дозволу на обшук у помешканнях позивачів і нежилих приміщень. Критерієм законності обшуку й, відповідно, предметом судової перевірки згідно із частиною п`ятою статті 234 КПК України є наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі або документи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі (іншому володінні особи), мають значення для досудового розслідування, а відомості, що в них містяться, можуть бути доказами під час судового розгляду.
Таким чином, у межах процедури надання слідчим суддею санкцій на обшуки у помешканнях позивачів і нежилих приміщеннях, якими вони володіють, було реалізовано механізм судового контролю за правомірністю втручання правоохоронних органів у право позивачів на повагу до свого житла в розумінні статті 8 Конвенції.
Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач оскаржує правомірність дій службової особи Прокуратури Одеської області вчинених у порядку виконання рішень слідчого судді. Водночас позивач не оскаржує факт надання судом дозволу на обшук саме у його помешканнях (приміщеннях, які знаходяться у його володінні та його дружини) й не наводять конкретних аргументів, які могли би свідчити про те, що судовий дозвіл стосувався іншого об`єкта, і давати підстави для висновку про вихід службової особи Прокуратури Одеської області за межі такого дозволу й, відповідно, про свавільний характер вчиненої ним процесуальної дії.
Лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК України не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 Конвенції, а також з урахуванням того, що в такій ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.
Натомість правомірність обшуку й інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинено, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України на справи за скаргами на такі процесуальні дії юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 802/1335/17-а (провадження № 11-853апп18), від 13 листопада 2019 року у справі № 420/516/19 (провадження № 11-835апп19) та Верховним Судом у постанові по справі №200/8729/19-а від 27 січня 2020 року.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 243, 248 КАС України, суд, -
Роз`яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства місцевим загальним судом, а також, що повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балан Я.В.