Справа № 826/13146/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 лютого 2020 року м. Київ№ 826/13146/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
представники позивача: Майорова О.В. , Заремба О.А.;

сторін: відповідача 2 - Степанець Н.Ю.;

відповідача 3 - Головань Л.Ю.;

відповідача 1 - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач 1 або ГУ ПФУ в м. Києві), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (нижче - відповідач 2), Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (по тексту альтернативно - відповідач 3), у якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача 1, який є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, щодо недоплати позивачу основної пенсії, додаткової пенсії за інвалідністю, надбавки до пенсії;

- визнати неправомірними дії відповідача 2 щодо недоплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення та компенсації вартості проїзду за 2016 рік;

- визнати неправомірними дії відповідача 3 по нарахуванню позивачу щорічної допомоги на оздоровлення та компенсації вартості проїзду за 2016 рік;

- зобов`язати відповідача 1, який є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, виконати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16.08.2011, яку залишено без змін ухвалою від 16.08.2012 Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 13.11.2012 Вищого адміністративного суду України року в частині нарахування, перерахунку та виплати позивачу державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 23.07.2011, та надбавку до пенсії з 22.07.2011 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача 2 виконати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16.08.2011, яку залишено без змін ухвалою від 16.08.2012 Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 13.11.2012 Вищого адміністративного суду України року в частині нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з 2011 року з урахуванням раніше виплачених сум та компенсації вартості проїзду за 2016 рік;

- зобов`язати відповідача 3 виконати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16.08.2011, яку залишено без змін ухвалою від 16.08.2012 Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 13.11.2012 Вищого адміністративного суду України року в частині нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з 2011 року з урахуванням раніше виплачених сум та компенсації вартості проїзду за 2016 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні 30.10.2018.

У судовому засіданні цієї дати судом оголошувалась перерва, розгляд справи призначено на 04.12.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018 закрито підготовче провадження у адміністративній справі, призначено справу до розгляду по суті на 07.02.2019.

Вказаної дати судом оголошено перерву у справі до 14.03.2019.

В судовому засіданні 14.03.2019 представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

В якості підстави позову позивач посилається на невиконання відповідачами постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2011 у справі № 2-а-647/11, що набрала законної сили та підлягає негайному виконанню. Зазначає про те, що відповідачі на власний розсуд нарахували їй суми лише за період розгляду Дніпровським районним судом м. Києва справи № 2-а-647/11, тобто за 2010 рік, і надалі продовжують призначати, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 основну та додаткову пенсію, підвищення до пенсії, як дитині війни, щорічну допомогу у розмірі, меншому за встановлений судовим рішенням. Відповіді позивача на відзиви відповідачів за змістом узгоджуються із доводами позовної заяви.

Представники відповідачів 2 та 3 проти позову заперечували та просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат наголошує на виконанні ним постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2011, якою зобов`язано відповідача 2 виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Аналогічного змісту відзив на позовну заяву був поданий Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому наголошено, що відповідач 3 здійснив перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до рішення суду.

Представник відповідача 1 в судове засідання 14.03.2019 не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідач 1 був повідомлений належним чином.

З пред`явленими позовними вимогами Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не погоджується, про що зазначено у відзиві на адміністративний позов, обґрунтовуючи власну позицію проведенням перерахунку та нарахування позивачу коштів на виконання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2011, наголошуючи водночас, що питанням виконання судових рішень зобов`язального характеру займаються органи державної виконавчої служби.

Суд, враховуючи клопотання представників позивача, за відсутності заперечень з боку представників відповідачів 2 та 3, ухвалив перейти до стадії письмового провадження на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по ухвалі скорочено - КАС України).

Наразі суд примічає, що 28.01.2020 через канцелярію до суду від позивача надійшла заява про залучення Міністерства юстиції України до участі у справі № 826/13146/18 в якості співвідповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 залишено без розгляду клопотання позивача про залучення Міністерства юстиції України до участі у справі у якості співвідповідача.

Дослідивши матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд висловлюється про таке.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, своєю чергою публічно-правовий спір являє собою спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись із цим позовом, фактично просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації виконати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2011 у справі № 2-а-647/11, відповідно до якого на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню доплати до пенсії.

Тобто, предметом спору в даній справі є невиконання переліченими суб`єктами владних повноважень судового рішення у адміністративній справі № 2-а-647/11, і намагання позивача в такий спосіб примусити останніх виконати це судове рішення.

Водночас, умови і порядок виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 та частиною першою статті 18 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню; виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про відсутність підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-а-647/11.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18).

Окрім того, статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Зокрема, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 КАС України.

Порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульований статтею 383 КАС України, згідно з частиною першою якої особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд примічає, що зазначені положення КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на викладене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

При цьому, невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18).

Отже, у спірних відносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідачів (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Зазначене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15 та від 03.04.2019 по справі № 820/4261/18.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 238, статті 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 826/13146/18 за позовом б/н від 16.08.2018 ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до частини другої статті 256 КАС України ухвала, постановлена судом під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя К.С. Пащенко