Справа № 520/9691/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 р.Справа № 520/9691/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: П`янової Я.В.,

суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

представника позивача Кокарєвої К.В.

представника відповідача Поддячої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 23.10.19 року по справі № 520/9691/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ), з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просить суд зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова призначити та виплачувати йому пенсію за віком з 26.02.2019 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у задоволенні адмінстративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Замінено відповідача Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів належності звернення за призначенням пенсії саме до відповідача, в той час як матеріали справи містять вказівку Пенсійного фонду України про визначення відповідача уповноваженим управлінням для розгляду заяви позивача про призначення пенсії з прийняттям відповідного рішення по суті такого розгляду. Також таким, що не відповідає обставинам справи, вважає висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав трудової книжки, в той час як матеріали справи містять підтвердження того, що позивач звертався до відповідача відповідно до закону з заявою про отримання всіх необхідних документів на підтвердження трудового стажу, оскільки його трудова книжка була здана при виїзді на кордон. Зазначає, що суд першої інстанціх безпідставно відмовив в задоволенні позову на тій підставі, що посвідчення особи позивача не є належним документом, який посвідчує цю особу, незважаючи на те, що цим же документом засвідчена особа позивача ізраїльським нотаріусом, про що також поставлено печатку апостиль. Вважає, що Порядком № 22-1 не визначено вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред`являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення пенсії, при цьому не надання позивачем - громадянином України діючого українського паспорту не є достатньою підставою для відмови в заяві про призначення пенсії, оскільки позивачем був наданий інший документ, який відповідає вимогам п. 2.9 Порядку № 22-1.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно мешкає в державі АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Позивач, через свого уповноваженого представника, Меламеда Вадима Борисовича, звернувся до Пенсійного Фонду України зі зверненням від 08.02.2019 №4038 щодо передачі його заяви про призначення пенсії уповноваженому управлінню для розгляду по суті.

Листом Пенсійного Фонду України №4277/М-11 від 22.02.2019 Пенсійний фонд України повідомив уповноваженого представника позивача, Меламеда Вадима Борисовича, що направив звернення В.Меламеда від 08.02.2019 №4038 (вх. № 4227/М-11 від 18.02.2019) та копії документів, доданих до звернення, про призначення пенсії уповноваженому управлінню для розгляду по суті. Зазначив, що оскільки ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживав у м. Харкові, управлінням, визначеним для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, є Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. Водночас повідомлено, що порядок звернення за призначенням пенсії визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Рішенням про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, викладеним у формі протоколу № 19 від 01.03.2019 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки заявником для призначення пенсії за віком не надано всіх необхідних документів, а на підставі наданих копій документів відсутній загальний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.37-39)

При винесені вказаного рішення комісія виходила з того, що до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова звернувся гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою від 20.12.2018 про призначення пенсії за віком та надав наступні копії документів: - копія засвідчення підпису ОСОБА_1 №748/2018 від 20.12.2018 на 2 арк.; - копія апостилю від 23.01.2019 № 86164/41 на 1 арк.; - копія довіреності від 20.12.2018 на 4 арк.; - копія засвідчення перекладу № 750/2018 від 20.12.2018 на 1 арк.; - копія апостилю від 23.01.2019 № 86164/57 на 1 арк.; - копія посвідчення особи ОСОБА_1 з перекладом на 2 арк.; - копія ідентифікаційного номера на 1 арк; - копія засвідчення підпису Могилевського О.В. №749/2018 від 20.12.2018 на 1 арк.; - копія апостилю від 23.01.2019 № 86164/52 на 1 арк.; - копія заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.12.2018 року на 2 аркушах. Серед наданих копій документів, паспорт взагалі відсутній. Також ОСОБА_1 не надав жодного документа про проживання в місті Харкові до моменту виїзду за кордон. Діюче пенсійне законодавство України не передбачає будь-яких винятків стосовно встановленого порядку звернення за призначенням пенсії та переліку необхідних для цього документів для громадян України, що виїхали за кордон. На підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж відсутній.

Не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, уповноважений представник позивача звернувся до суду за захистом прав довірителя - Могилевського ОСОБА_2 В.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав того, що заявником для призначення пенсії за віком не надано всіх необхідних документів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі за текстом Порядок № 22-1), особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п.п. 4 п 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Згідно з п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч. 15 ст. 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Частиною 4 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою регламентовано право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З аналізу вказаних норм колегія суддів дійшла висновку, що законодавством України передбачено право на отримання пенсійних виплат для громадян України, а також для іноземних громадян за умови їх перебування в Україні на законних підставах.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що для встановлення наявності або відсутності права у особи, яка звертається з заявою про призначення пенсії, необхідною умовою є визначення її статусу чи є ця особа громадянином України або іноземцем.

Колегія суддів ураховує, що у випадку якщо особа, яка звертається за призначенням пенсії є громадянином України, її право на призначення пенсії за умови надання всіх необхідних документів є беззаперечним, незалежно від місця фактичного проживання, оскілька така особа, маючи статус громадянина України, не втратила правовий зв`язок з країною походження. Водночас якщо особа має статус іноземця, реалізація її права на отримання пенсії на умовах, передбачених чинним законодавством України, залежить від наявності міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та в даному випадку визначальним для органів Пенсійного фонду є підтвердження перебування такої особи на території України на законних підставах.

Як правильно встановив суд першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, до заяви від 20.12.2018 представником позивача до органу ПФУ було надано посвідчення особи, видане МВС Ізраїлю 30.10.1996, яке вказане як документ, що посвідчує особу, у заяві про призначення пенсії. При цьому будь-якого дійсного на момент звернення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, позивачем не надано. Паспорт громадянина СРСР для виїзду за кордон, виданий 04.07.1991 УВД 385 (дата закінчення строку дії - 04.07.1996 р. - а.с. 56), є недійсним.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника апеляційної скарги на те, що Порядком № 22-1 не визначено вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред`являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення пенсії, при цьому не надання позивачем - громадянином України діючого українського паспорту не є достатньою підставою для відмови у заяві про призначення пенсії, з огляду на таке.

Так, в межах розгляду аргументів позивача, наведених в апеляційній скарзі, з`ясуванню підлягає правомірність відмови відповідача в призначенні пенсії через надання позивачем в якості іншого документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, посвідчення особи, яке видане МВС Ізраїлю 30.10.1996.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 13 Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, відносяться паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону до документів, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус, належать посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

В переліку вказаних вище документів відсутній такий документ як посвідчення особи, видане компетентним органом іншої держави, що спростовує доводи заявника апеляційної скарги про надання ним достовірного документу, що посвідчує особу заявника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інших документів на підтвердження наявності у позивача громадянства України (зокрема дійсного паспорту громадянина України або паспорту громадянина України для виїзду за кордон) станом на момент звернення з заявою до органу ПФУ позивачем не надано. Так само не надано таких документів ні до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.

За таких обставин, не надання позивачем документу, який відповідає вимогам п. 2.9 Порядку № 22-1, є підставою для відмови в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність можливості ідентифікувати особу заявника та визначити її належність до громадянства України.

Зазначене вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.09.2018 р. у справі № 805/465/18-а.

Посилання суду першої інстанції на те, що до заяви позивач не надав жодного документа, який би підтверджував місце його проживання в Україні до моменту виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю, а також невизначення належного органу Пенсійного фонду, що має приймати рішення про призначення пенсії, колегія суддів уважає таким, що не впливає на результат вирішення спору, адже не впливає на аргументацію суду про правомірність відмови в призначенні пенсії з підстав ненадання належного документу, що встановлює особу заявника, як це передбачено Порядком № 22-1.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання заявника апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції в частині того, що позивач не надав трудової книжки та інших документів, що підтверджують страхових стаж заявника.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що матеріали справи містять підтвердження того, що позивач звертався до відповідача відповідно до закону з заявою про отримання всіх необхідних документів на підтвердження трудового стажу, оскільки його трудова книжка була здана при виїзді на кордон, а тому відповідно до п. 3 Порядку № 22-1 орган Пенсійного фонду зобов`язаний всебічно сприяти в отриманні необхідних документів для призначення пенсії.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 2, 3 п 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

Відповідно до п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Отже, позивач при зверненні до органів Пенсійного фонду України зобов`язаний подати оригінали довідок про заробітну плату та докази наявності необхідного трудового стажу, визначені Порядком № 637, однак таких доказів представником позивача до заяви відповідачу не надано.

Відповідно до п. 3.3 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

З системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що саме на особу, яка звертається за призначенням пенсії, покладено обов`язок надання всіх необхідних документів, що підтверджують стаж та заробітну плату, зокрема за період до введення централізованого персоніфікованого обліку застрахованих осіб. В той час як орган Пенсійного фонду може лише надавати допомогу в отриманні необхідних документів, в тому числі шляхом надання запитів та проведенням консультативно - роз`яснювальної роботи. При цьому, закріплений в п. 3.3 Порядку № 22-1 обов`язок органу, що призначає пенсію, в наданні допомоги щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії не може тлумачитися таким чином, що перекладає на Пенсійний фонд всю роботу з підготовки та наданні документів замість особи, яка звертається за призначенням пенсії. Отже, у випадку необхідності отримання допомоги від Пенсійного фонду особа, що звертається за призначенням пенсії, повинна чітко вказати які документи та за який період неможливо одержати самостійно.

Дослідивши зазначену позивачем заяву (а.с. 34, 35), колегія суддів зазначає, що в такій заяві фактично міститься вимога про підготовку та надання всіх необхідних документів органом Пенсійного фонду без зазначення періодів та місця роботи позивача, що в даному випадку унеможливлює виконання відповідачем обов`язку щодо сприяння в отриманні документів та перекладає на орган Пенсійного фонду ті повноваження, які виходять за межі його компетенції.

Отже, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваним рішенням відповідача № 19 від 01.03.2019 позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав того, що заявником для призначення пенсії за віком не надано всіх необхідних документів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає в діях відповідача порушень прав позивача, які б потребували судового захисту, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 по справі № 520/9691/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 17.02.2020.