Справа № 420/4397/19
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4397/19
УХВАЛА

10 лютого 2020 року м.Одеса

Зала судових засідань №1

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

Секретаря судового засідання Макаренко А.І.

За участі сторін:

Від позивача: ОСОБА_1.,

Від відповідача: не з`явився,

розглянувши у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (; місцезнаходження: вул. Вілєсова, 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчини дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа з адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, у якій позивач просить суд:

визнати зменшення Головним управлінням Національної поліції в Луганській області премії позивачу з 31% в квітні 2016 року до 10% в травні, червні та липні місяцях 2016 року, неправомірними.

зобов`язати ГУНП в Луганській області залишити без змін щомісячну премію позивачу в травні, червні та липні місяцях 2016 року на встановленому попередньому рівні квітня місяця 2016 року у розмірі 31%.

визнати порядок нарахування Відповідачем одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні на підставі розрахунку з врахуванням премії на день звільнення 10% у розмірі 105270 грн., неправомірним.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.01.2020 року.

20.01.2020 року за вх.№2376/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Разом з відзивом представником відповідача надано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав недотримання позивачем вимог ст.122, 123 КАС України та звернення до суду із пропуском встановлених строків. Представник ГУНП в Луганській області зазначив, що клопотання про залишення позову без розгляду вже надавалось до суду та судом розглядалось, однак у зв`язку із тим, що розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження, а процесуальне законодавство у такому випадку не забороняє повторно подавати процесуальні заяви, клопотання і подається. Аргументуючи позицію, викладену у клопотанні, представник відповідача зазначає, що:

по-перше, трудові відносини та служба в поліції мають різну правову природу в силу їх регулювання різними нормативно-правовими актами. Спеціальним законом, який визначає правові засади проходження поліцейської служби, є Закон України «Про Національну поліцію», а строки звернення до суду з питань, що виникають з відносин щодо проходження публічної служби, встановлені КАС України. Оскільки спеціальні акти, які регулюють вказані питання, є чітко визначеними, застосування Кодексу законів про працю України, а саме положення ч.2 ст.233, є безпідставним, що виключає можливість звернення позивача із позовом в частині визначення премії у розмірі 31% без обмеження строку;

по-друге, знову ж керуючись принципом дії спеціального закону, представник відповідача вказує, що порядок оплати праці визначено відсильною нормою ст.13 Закону України «Про оплату праці», яка розкривається Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 та Наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 в частині оплати праці поліцейських. Вказаними актами зазначено, що одноразова грошова допомога при звільненні не включена до складу грошового забезпечення поліцейських, що, на думку відповідача, виключає застосування строку звернення до суду, визначеного для спорів щодо оплати праці за загальним трудовим законодавством;

по-третє, виплата одноразової грошової допомоги лише пов`язана з проходженням служби, а не виникає в межах служби. Право на її виплату виникає лише після звільнення особи, що виключає можливість застосування до таких відносин положень ч.2 ст.233 КЗпП України. На думку представника відповідача, застосуванню підлягають строки, визначені ч.5 ст.122 КАС України, а в силу того, що вони пропущені, позов має бути залишений без розгляду.

При цьому представник відповідача звернув увагу на те, що під час вирішення клопотання про залишення позову без розгляду суд має застосовувати актуальні висновки, викладені в Постановах Верховного Суду.

У підготовчому засіданні 10.02.2020 року позивач проти задоволення даного клопотання заперечував.

Розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 25.07.2016р. №482 о/с, з урахуванням наказу №597 о/с від 05.09.2016р., полковника поліції Мельнікова Е.В. начальника відділу Управління превентивної діяльності ГУНП в Луганській області звільнено зі служби в поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 27 липня 2016 року.

На день звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні склала 24 роки 08 місяців 13 днів; вислуга років у пільговому обчисленні склала 35 років 09 місяців 16 днів.

У жовтні 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на користь позивача виплачено одноразову грошову винагороду при звільненні в сумі 105 270,12 грн.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 дій ГУНП в Луганській області щодо зменшення премії позивачу з 31% в квітні 2016 року до 10% в травні, червні та липні місяцях 2016 року, що фактично, за твердженнями позивача, призвело до неправильного нарахування відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 зазначеної статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, статтею 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналогічні структура грошового забезпечення визначена пунктом 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260.

Згідно п. 23 розділу І Порядку №260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що одноразова грошова допомога при звільненні входить до складу грошового забезпечення поліцейського.

У відповідності до п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, враховуючи, що за роботу в органах Національної поліції позивач, як працівник, отримував грошове забезпечення, яке за своєю правовою природою, як і заробітна плата, є грошовою винагородою за виконану роботу, а спеціальним законодавством прямо не визначено строку звернення до суду за недоотриманими сумами грошового забезпечення, слід застосовувати норми КЗпП України.

Таким чином, вимоги щодо стягнення заробітної плати, в тому числі недоотриманої частини одноразової грошової допомоги при звільненні, не обмежуються процесуальними строками.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Суд критично оцінює посилання представника Головного управління Національної поліції в Луганській області на висновки Верховного Суду, викладені у постановах, зазначених у клопотанні про залишення позову без розгляду, адже у вказаних постановах Верховний Суд надавав оцінку спірним правовідносинам по суті заявлених позовних вимог, а в окремих випадках (Постанова від 22.11.2019 року у справі 360/1631/19) оцінка надавалась взагалі порядку виплати компенсації за затримку проведення належних виплат, що не відповідає предмету даного спору та вирішенню питання щодо дотримання особою строків звернення до суду.

Натомість, у Постанові від 13.03.2019 року по справі №807/363/18 Верховний Суд розглядав питання правомірності саме залишення позову без розгляду у справі, предметом розгляду якої була правомірність дій щодо проведення нарахування та виплати особі одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування повного розміру місячного грошового забезпечення. Верховний Суд зазначив, що «оскільки позовна заява … містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України…. норми цієї статті, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати».

З огляду на положення ч.5 ст.242 КАС України суд застосовує вказані висновки Верховного Суду при вирішенні клопотання представника відповідача.

Таким чином, на підставі встановлених фактів та обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Круючись ст.122, ч.3 ст. 123, п.8 ч.1 ст. 240, ст.ст.241-243, 248, 250, 256, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у справі за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (; місцезнаходження: вул. Вілєсова, 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчини дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 17.02.2020 року.

Суддя М.М. Аракелян