Справа № 826/17265/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Домобудівний комбінат №4» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк", в якому просило:

- визнати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року протиправним;

- скасувати окремі положення рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» щодо початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб змінити рішення від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 23 червня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Домобудівний комбінат №4» є кредитором Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», на рахунку якого розміщені грошові кошти позивача на загальну суму 5 331 596,48 грн, що підтверджується копією договору банківського рахунку №1317 від 04 лютого 2005 року, копіями додаткових угод до нього, копією договору банківського рахунку №14-03-05-000332 від 05 березня 2014 року та копіями виписок з банківських рахунків.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24 квітня 2017 року №264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 травня 2017 року № 2075 продовжено строк тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 травня 2017 року до 23 червня 2017 року включно та продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни з 24 травня 2017 року до 23 червня 2017 року включно.

13 червня 2017 року на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про завершення відкритого конкурсу серед попередньо кваліфікованих осіб, зацікавлених взяти участь у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», та визначено переможця, обрано найменш витратний спосіб виведення з ринку Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» - відчуження частини активів і зобов`язань на користь приймаючого банку із подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку, а також повідомлено про те, що «Триває узгодження умов договору про передачу активів і зобов`язань. Про факт його підписання та детальніші умови угоди буде повідомлено додатково».

Відповідно до змісту вказаного оголошення, єдиним учасником конкурсу, а зрештою і його переможцем, стало АТ «Таскомбанк». Також зазначено, що АТ «Таскомбанк» виступить як приймаючий банк, та повідомлено про те, що від придбання перехідного банку (на що попередньо також заявився переможець конкурсу) АТ «Таскомбанк» добровільно відмовилось, а також про те, що станом на день опублікування цього оголошення, вже отримано позитивний висновок Національного банку України щодо АТ «Таскомбанк», як приймаючого банку, фінансового стану та спроможності виконати зобов`язання перед вкладниками та кредиторами неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року №394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2017 року №2663, «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Тімоніну Олександру Олексійовичу строком на два роки з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно.

Вважаючи, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцева Тетяна Володимирівна станом на 23 червня 2017 року вже не мала повноважень на укладення з Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки Голови Правління Мелеш К.В. договору №220617нж-17 про передачу приймаючому банку активів (нерухомого майна) неплатоспроможного банку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Так, нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч.1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (п.8 ч.2 статті 4 цього Закону).

У розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом ч.1,3 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (ч.5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частинами 1, 2 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій.

Згідно ч.3,5,6 статті 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-ІІІ Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно ч. 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, процедура початку ліквідації неплатоспроможного банку включає, у тому числі, такі етапи: 1) отримання Національним банком України пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про прийняття рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду; 2) прийняття рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду; 3) повідомлення про це банк та надіслання рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 4) початок процедури ліквідації банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Так, рішення Правління Національного банку України №394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» було прийнято 22 червня 2017 року. А 23 червня 2017 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Тімоніну Олександру Олексійовичу строком на два роки з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно.

При цьому, позивачем на підтвердження своєї позиції не доведено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було офіційно отримано рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року №394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» саме 22 червня 2017 року, а не 23 червня 2017 року, що, в свою чергу, в силу вимог законодавства, дозволяє Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочати процедуру ліквідації банку саме з 24 червня 2017 року, оскільки саме вказану дату слід вважати наступним робочим днем після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тому судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача стосовно визначення дати початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

Щодо посилань на п.1 ч.2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пунктів 1.2, 2.2., 2.3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року №2 (далі по тексту - Положення, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), слід зазначити таке.

Так, за п.1 ч.2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Відповідно до пункту 1.2 розділу V Положення Виконавча дирекція Фонду може делегувати всі або частину своїх повноважень як ліквідатора уповноваженій(им) особі(ам) Фонду на ліквідацію банку та розпочинає процедуру ліквідації неплатоспроможного банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Пунктом 2.2. розділу V Положення передбачено, що Фонд або уповноважена(і) особа(и) Фонду на ліквідацію банку приступає (приступають) до виконання своїх обов`язків у день прийняття Фондом рішення про початок процедури ліквідації банку.

Згідно абзацу 1 пункту 2.3 розділу V Положення з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Під керівниками банку для цілей цього Положення розуміються голова та члени правління (ради директорів), крім головного бухгалтера та/або заступника.

Отже, з наведеного також вбачається, що в даному випадку відсутні будь-які порушення з боку відповідача стосовно визначення дати початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», а днем початку процедури ліквідації банку слід вважати саме дату, зазначену в рішенні Фонду, а не дату винесення цього рішення.

При цьому, абзац 1 пункту 2.3 розділу V Положення стосується саме припинення всіх повноважень органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), що, у будь-якому випадку, а не питання щодо порушення строків початку процедури ліквідації.

Відповідно до ч.1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Позивач достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, суду не надав, а також не спростував доводів суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.5 статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Проте, матеріалами справи не доведено, а судом не встановлено, що в оскаржуваному рішенні відповідача містяться ознаки порушення вимог діючого законодавства, відповідно, і не встановлено підстав для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що фактично позивач не згоден з умовами укладеного між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцевої Т.В. та Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки Голови Правління Мелеш К.В. договором №220617нж-17 від 23 червня 2017 року про передачу приймаючому банку активів (нерухомого майна) неплатоспроможного банку, оскільки, на думку позивача, умови цього договору свідчать про те, що Фондом з неплатоспроможного банку були виведені основні активи та в подальшому продані приватним особам за заниженою ціною.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач вже скористався своїм правом та звертався до господарського суду з позовом про визнання договору №220617нж-17 від 23 червня 2017 року недійсним, однак, рішенням Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2018 року, у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» було відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для задоволення позовних вимог щодо визначення дати початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

Окремо колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС має значення не лише суб`єктивне рішення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, але обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Разом з тим, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року протиправним не порушує прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, оскільки грошові вимоги позивача акцептовані до вимог кредиторів Банку сьомої черги. Протилежного позивачем в ході розгляду справи не доведено.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2020 року.