Справа № 820/3764/16
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. Справа № 820/3764/16
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019, по справі № 820/3764/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області , Начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 594 о/с від 05.11.2015 стосовно звільнення згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції Кулик О.В. старшого оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ГУ МВС в Харківській області; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти на службу до поліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 року; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове утримання за період з 18.08.2014 по 05.11.2015 року; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року і по дату ухвалення рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 594 о/с від 05.11.2015 стосовно звільнення згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції Кулика О.В. старшого оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ГУ МВС в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 року по 06.11.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що від позивача не надходило рапорту щодо його переведення до поліції. Пунктом 8 розд. XI Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. При цьому, додаткового обов`язку щодо попередження позивача про наступне звільнення з боку роботодавця не передбачено.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.09.2008 року.

З 24.11.2010 року позивач працював на посаді старшого оперуповноваженого сектору БНОН Лозівського МВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Довідкою Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції і Харківській області № 12888/119-86/01/12-2016 зафіксовано, що в період з 20.08.2014 року по 05.11.2015 року ОСОБА_1 був відсутній за місцем проходження служби, оскільки, перебував під вартою за ухвалою Первомайського районного суду Харківської області по справі № 2030/977/12.

17.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою, в якій просив допустити його до виконання функціональних обов`язків за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2011 та виплатити заробітну плату з моменту поновлення на посаді.

Листом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції в Харківській області № 3/К-317 від 30.03.2016 року позивача повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 не виявив бажання проходити службу в поліції шляхом подачі на розгляд керівництва ГУНП в Харківській області відповідної заяви, наказом Головного управління МВС України в Харківській області від 05.11.2015 р. № 594 о/с, останнього звільнено з ОВС за п. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, з 06.11.2016 року.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спріних праваовідносинах відповідач всупереч п. 9-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ не розглянув можливість подальшого використання позивача на службі, що призвело до безпідставного звільнення останнього через скорочення штатів на підставі підпункту "г" п. 64 Положення № 114.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

02.07.2015 прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який набув чинності 07.11.2015.

Зазначений Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до п. 8 розд. XI Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з п. 9 розд. XI Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктом 10 розд. XI Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 11 розд. XI Закону України "Про Національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Таким чином, враховуючи дату набрання чинності вказаним Законом, тримісячний строк, протягом якого працівники міліції, що виявили бажання проходити службу в поліції, за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, передбаченим Законом України "Про Національну поліцію", могли бути прийняті на службу в поліцію, закінчився 06.11.2015, яке є останнім днем вказаного строку.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 до закінчення визначеного Законом України "Про Національну поліцію" строку не подав до відповідачів заяву (рапорт), яким виявив бажання проходити службу в поліції.

У той же час, із наведених вище положень законодавства слід дійти висновку, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

Так, у першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах, вирішуючи питання щодо звільнення позивача через скорочення штатів на підставі підпункту "г" п. 64 Положення № 114, відповідач зобов`язаний розглянути можливість його подальшого використання на службі, оскільки такий порядок звільнення працівника міліції прямо передбачений пунктами 9-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ.

В порушення Закону України «Про Національну поліцію» відповідачем такі дії виконані не були.

Працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, за умови відсутності можливості подальшого використання на службі, що передбачено п. 9-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ та підпункту "г" пункту 64 Положення № 114

Крім того, слід звернути увагу, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд у постанові від 24.09.2019 року у справі № 817/3397/15.

На підставі викладеного, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області №594 о/с від 05.11.2015 щодо звільнення позивача у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Стосовно позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до вироку Первомайського районного суду Харківської області по кримінальній справі 18110004 від 01.03.2016 року, який не набрав законної сили, за яким визнано винним ОСОБА_1 за ст. 365 ч.3, ч.2 ст.127, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 ч.1 ст. 364 КК України, останній знаходився під вартою з 27.09.2011 року по 01.03.2016 року включно.

Згідно з п. 3.5.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплата, в тому числі нарахування, грошового забезпечення призупиняється з дня обрання до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і до зняття такого.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління МВС України в Харківській області грошового утримання за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню за період з 01.03.2016 року по 06.11.2016 року, беручи до увагу дату звільнення позивача з під варти на підставі вироку Первомайського районного суду Харківської області по кримінальній справі 18110004 від 01.03.2016 року та дату звільнення 06.11.2015 року.

Отже, в цій частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо їх часткового задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо їх обґрунтованості.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 по справі № 820/3764/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов