Справа № 809/284/16
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"18" лютого 2020 р. Справа № 809/284/16
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у задоволенні позову відмовлено.
Згідно постанови Верховного суду від 17.12.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
02.01.2020 адміністративна справа №809/284/16 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та цього ж дня зареєстрована автоматизованою системою документообігу Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Представник позивача 14.02.2020 подала суду клопотання про приєднання до матеріалів справи листа АТ «Дельта Банк» від 07.02.2020 за №497. Згідно вказаного листа, АТ «Дельта Банк» на запит №б/н від 29.01.2020 надало відповідь, в якій вказує про те, що інформація, яку запитує представник позивача, містить банківську таємницю, а тому у Банку відсутні правові підстави для надання запитуваної інформації.
Суд зазначає, що запитувана інформація є необхідною для об`єктивного та всебічного розгляду даної справи. Так, на необхідність вказаної інформації та письмових доказів для прийняття обгрунтованого рішення звертає увагу Верховний Суд у постанові від 17.12.2019 у даній адміністративній справі №809/284/16. Згідно вказаної постанови Верховного Суду, потрібно встановити обставини справи, структуру анульованої заборгованості, у тому числі: з розрахунком по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам, комісії, штрафам (пеням).
Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.
Банківською таємницею, зокрема, є:
1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;
2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;
3) фінансово-економічний стан клієнтів;
4) системи охорони банку та клієнтів;
5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;
6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;
7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;
8) коди, що використовуються банками для захисту інформації;
9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.
Пунктом 2 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.
В свою чергу, частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 4 статті 9, частиною 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим кодексом.
Відповідно до частини 3 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Частиною 6 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Згідно з статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 77, 80, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Кафарський В.В.