Справа № 460/2876/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2020 року м. Рівне №460/2876/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , відповідача: представник Товкач Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доСарненської міської ради Рівненської області
про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

18.10.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сарненської міської ради Рівненської області про визнання протиправним та нечинним рішення Сарненської міської ради Рівненської області №1175 від 19.04.2019 та рішення №1219 від 24.05.2019; зобов`язання Сарненської міської ради повторно розглянути заяву від 02.04.2019 про затвердження проекту землеустрою і передачу у власність земельної ділянки за кадастровим номером :01:020:0461 площею 0,0226 га ОСОБА_1 для індивідуального садівництва - 01.05. (для індивідуального садівництва) за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Сарни в особі Сарненської міської ради (сільськогосподарські землі, в тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них рілля) в АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради Сарненського АДРЕСА_2 , прийнявши за наслідками його розгляду відповідне рішення; зобов`язання Сарненської міської ради затвердити проект землеустрою і передати у власність земельну ділянку за кадастровим номером :01:020:0461 площею 0,0226 га ОСОБА_1 для індивідуального садівництва - 01.05. (для індивідуального садівництва) за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Сарни в особі Сарненської міської ради (сільськогосподарські землі, в тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них рілля) в АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської АДРЕСА_3 , прийнявши за наслідками його розгляду відповідне рішення.

Ухвалою суду від 01.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.11.2019.

Ухвалою суду від 28.11.2019 підготовче засідання закрито і призначено розгляд справи по суті на 26.12.2019.

26.12.2019 судове засідання відкладено до 28.01.2020 у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача щодо надання часу сторонам для вирішення питання про укладення мирової угоди.

В судовому засіданні 28.01.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину ухваленого рішення.

Згідно змісту позовної заяви, пояснень позивача та його представника, 23.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0226 га, яка розташована в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради Сарненського АДРЕСА_2 . Повідомив, що відповідачем у встановлений законом місячний строк не було ухвалено рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної вище ділянки або відмови у його наданні, а тому він надіслав до Сарненської міської ради повідомлення від 20.03.2019 про початок його розроблення «за мовчазною згодою» у порядку передбаченому пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України. Після цього землевпорядна організація виготовила йому проект землеустрою, який був погоджений компетентним органом у встановленому законом порядку, що зумовило його звернення від 02.04.2019 до відповідача для його затвердження. Натомість 19.04.2019 рішенням Сарненської міської ради Рівненської області №1175 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою спірної ділянки у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме: у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка, відповідно до генерального плану м.Сарни, віднесена до зелених насаджень загального користування, а 24.05.2019 рішенням відповідача №1219 відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у йому у власність зазначеної вище земельної ділянки з тієї самої причини, що була вказана у попередньому рішенні. З такими рішеннями органу владних повноважень позивач не погоджується, вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки правових підстав для їх ухвалення не було. Сторона позивача доводила, що земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_1 відноситься до садибної забудови, а не до території зелених насаджень загального користування, що підтверджується технічною документацією проекту землеустрою виготовленого відповідно до вимог земельного законодавства, висновком Сарненської РДА про його погодження, її листом у відповідь на звернення відповідача, Генеральним планом м. Сарни Рівненської області а також Планом зонування цього міста, а тому розташування такої ділянки повністю відповідає містобудівній документації. Зауважено, що відповідач не має права визначати схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель м.Сарни, відтак віднесення відповідачем спірної ділянки до зелених насаджень загального користування є протиправним. За умови відсутності визначених законом підстав для незатвердження поданого проекту землеустрою, саме зобов`язання відповідача його затвердити такий проект є найбільш ефективним захистом прав позивача. З огляду на наведене сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково у відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідач був належним чином повідомлений за 5 робочих днів про те, що представниками землевпорядної організації буде проводитись встановлення меж земельної ділянки на яку претендує позивач в натурі. Проте, в зазначений у повідомленні час і місце представник відповідача не прибув, акт прийому-передачі межових знаків не підписав. Пояснив що Сарненський район електричних мереж (РЕМ) погодив проект землеустрою з обмеженням, а саме заборонив будівництво в охоронній зоні, а тому вимоги законодавства під час його розробки були повністю дотримані. Наголосив, що бажана ним ділянка відноситься до садибної забудови, що підтверджується викопіюванням з генерального плану м.Сарни, плану зонування міста і її абрисом, а не до зелених насаджень, як стверджує представник відповідача. Зауважив, що одним з супутніх видів використання території садибної житлової забудови є сади і городи, тобто прямо передбачено ведення на ній індивідуального садівництва. З огляду на викладене вище просив позов задовольнити.

Згідно відзиву на позовну заяву, а також пояснень представника відповідача в судовому засіданні, Сарненська міська рада вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що підставою для ухвалення спірних рішень стало, те що при погодженні проекту землеустрою не було враховано, що згідно Генерального плану міста Сарни територія, на якій розташована бажана позивачем ділянка, відноситься до зелених насаджень загального користування, а тому не може бути відведена йому у власність. Повідомлено, що цей факт підтверджується листом ДП «Український державний національний дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім.Ю.М. Білоконя розробника генерального плану м.Сарни, де зазначено, що така територія планувалась під розміщення зазначених вище зелених насаджень. Також не було враховано те, що ділянка відводиться у власність з цільовим призначенням під індивідуальне садівництво, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а розміщення земель такої категорії на вказаній території не передбачено містобудівною документацією. Також наголошено, що представлений на розгляд проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 не відповідає встановленим вимогам до даного виду документації із землеустрою. Зокрема, при його погодженні не було перевірено факт підписання акту прийому-передачі межових знаків відповідачем, як суміжним землекористувачем, а також те, що вказана земельна ділянка знаходиться в межах охоронних ЛЕП. З тих підстав сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Матеріалами справи стверджується і сторонами не заперечується, що позивач користується земельною ділянкою щодо відведення якої виник цей спір і вона знаходиться біля його житлового будинку.

23.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Сарненської міської ради із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0226 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с.13).

До такої заяви додавались: абрис обміру земельної ділянки, викопіювання з плану зонування, викопіювання з генерального плану м.Сарни, копія державного акту на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , а також копія паспорту заявника і його реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

У листі від 29.01.2019 відповідачем зазначено, що звернення заявника буде винесено для прийняття відповідного рішення на розгляд постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, житлово-комунального господарства та інвестиційного розвитку (а.с.122). Проте доказів вручення позивачу такого листа суду не надано.

У зв`язку з тим, що відповідачем у встановлений законом місячний строк не було ухвалено рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної вище ділянки або відмови у його наданні, він надіслав до Сарненської міської ради повідомлення від 20.03.2019 про початок його розроблення «за мовчазною згодою» у порядку передбаченому пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України (а.с.14). До повідомлення була додана копія договору з ПП «Земельно-кадастровий та архітектурний центр».

Натомість відповідач направив до ПП «Земельно-кадастровий та архітектурний центр» лист в якому повідомив про те, що рішенням Сарненської міської ради від 22.05.2017 №544 було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність ділянки 0,0614 га. Відмова мотивована невідповідністю розташування земельної ділянки містобудівній документації. З огляду на наведене рекомендував призупинити виготовлення проекту землеустрою щодо відведення іншої земельної ділянки орієнтовною площею 0,0226 га біля житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.119).

На замовлення позивача ПП «Земельно-кадастровий та архітектурний центр» був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 (а.с.31-51). Зокрема, у завданні на виконання робіт зазначено, що підставою для їх здійснення є договір від 19.03.2019, укладений у відповідності до абзацу 3 пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України, тобто «мовчазна згода» органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.38).

Серед документів також міститься повідомлення відповідача від 21.03.2019, яке отримано ним у той же день про запрошення його представника, як суміжного землекористувача для встановлення (відновлення) 29.03.2019 меж земельної ділянки , яка розташована біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44). Судом з`ясовано, що представник відповідача для проведення вказаних дій не прибув.

Матеріали проекту також містять довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (згідно форми №6-зем), видану Відділом у Сарненському районі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №97-17-0.32-228/175-19 від 11.03.2019, за даними якої земельна ділянка, яка проектується до відведення у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради обліковувалася як: «рядок (96) землі, не надані у власність або постійне користування у межах населених пунктів, сільськогосподарські землі, в тому числі , сільськогосподарські угіддя, з них рілля 0,0226 га.» (а.с.38 на звороті).

Згідно з експертним висновком про розгляд проекту землеустрою земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради відноситься до земель житлової та громадської забудови, склад угідь: рілля, форма власності: комунальна (а.с.50). Також за результатами проведення державної експертизи землевпорядної документації встановлено, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

22.03.2019 висновком відділу містобудування, архітектури та інфраструктури Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області було погоджено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки загальною площею 0,0226 га для індивідуального садівництва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради (а.с.15).

01.04.2019 відділом у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області ця земельна ділянка внесена до Державного земельного кадастру та присвоєно їй кадастровий номер :01:020:0461. Вказано, що така ділянка за цільовим призначенням належить до земель житлової та громадської забудови (а.с.26).

02.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою в якій просив затвердити проект землеустрою і передати йому у власність вказану вище земельну ділянку (а.с.16).

Рішенням Сарненської міської ради Рівненської області VII скликання «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » №1175 від 19.04.2019 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0226 га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме: у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка, відповідно до генерального плану м.Сарни, віднесена до зелених насаджень загального користування (а.с.17).

Рішенням Сарненської міської ради Рівненської області VII скликання «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » №1219 від 24.05.2019 відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у йому у власність зазначеної вище земельної ділянки з тієї самої причини, що була вказана у попередньому рішенні ( а.с.22).

28.05.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з проханням затвердити поданий ним проект землеустрою. Проте, листом від 26.06.2019 №02116-963 йому було повідомлено про те, що йому відмовлено у задоволенні такого прохання рішенням Сарненської міської ради від 24.05.2019 №1219, а тому порушене у його заяві питання не підлягає повторному розгляду (а.с.19).

Сарненська районна державна адміністрація у відповідь на звернення відповідача щодо правомірності погодження поданого позивачем проекту землеустрою №02/16-823 від 31.05.2019 направила лист №01/12/16-318/19 від 05.06.2019, в якому зазначила, що вивчивши матеріали щодо відповідності абрису земельної ділянки, яка проектується до відведення містобудівній документації, а саме генеральному плану міста Сарни затвердженого рішенням Сарненської міської ради №214 від 20.07.2016 встановлено, що дана земельна ділянка не входить до запроектованої території зелених насаджень загального користування, відтак знаходиться в межах території житлової та садибної забудови. Поряд з цим, повідомлено, що відповідно до плану зонування території міста Сарни затвердженого рішенням Сарненської міської ради від 20.07.2016 №215 така територія відноситься до садибної житлової забудови (а.с.24).

ДП «Український державний національний дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя розробник Генерального плану м.Сарни у відповідь на з прохання відповідача надати роз`яснення на предмет доцільності та відповідності містобудівній документації земельної ділянки площею 0,0226 га (кадастровий номер :01:020:0461) з цільовим призначенням для індивідуального садівництва (а.с.118), надав лист №5-1413 від 25.06.2019, в якому повідомив, що генеральним планом територія, в межах якої знаходиться земельна ділянка про яку йдеться у листі, передбачалась під розміщення зелених насаджень загального користування, а планом зонування віднесена до зони Ж-1 (зони садибної житлової забудови) з відповідним переліком видів використання. Вказано, що виділення ділянок під індивідуальне садівництво на вказаній території вбачається недоцільним. Разом з тим, зауважено про необхідність прийняття компетентними органами місцевого самоврядування рішень про приведення містобудівної документації у відповідність чинному законодавству (а.с.120).

Разом з тим, представником відповідача суду надано викопіювання з Генерального плану м.Сарни і викопіювання з Плану зонування території міста (а.с.115-116). Ці документи на переконання суду містять суперечності. Зокрема, не володіючи спеціальними землевпорядними знаннями суд встановив, що місце розташування земельної ділянки, на яку претендує позивач, позначене на Генеральному плані не відповідає відміченому місцю її розташуванню на плані зонування м.Сарни. Також не співпадає позначене місцезнаходження такої ділянки на викопіюванні з Генерального плану м. Сарни (а.с.115), подане відповідачем з таким же документом, що надав позивач, який погоджений начальником відділу містобудування архітектури та інфраструктури Сарненської райдержадміністрації (а.с.30). Зокрема, на викопіюванні, яке подане позивачем, земельна ділянка розташована у зоні садибної житлової забудови, а не у зоні зелених насаджень, як це вбачається з такого ж документа поданого Сарненською міською радою.

Відповідно до Плану зонування території (зонінг) м Сарни Рівненської області зона Ж-1 є територією садибної житлової забудови. Її призначено для постійного проживання населення в окремих житлових будинках з розміщенням кожного будинку на окремій земельній ділянці. Серед переліку супутніх видів використання земельних ділянок зони Ж-1, зокрема, є розміщення садів та городів, тобто передбачено ведення на таких ділянках індивідуального садівництва (а.с.130-131).

Що стосується поданих відповідачем доказів щодо самовільного зайняття позивачем земельної ділянки, то вони судом до уваги не беруться, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно статті 35 Земельного кодексу України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

За змістом частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність регламентований положеннями статті 118 Земельного кодексу України.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 122, 123 Земельного кодексу України.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України).

Частинами сьомою та восьмою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що Сарненською міською радою 23.01.2019 було отримано клопотання позивача від 23.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у його власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0226 га, яка розташована в АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

У зв`язку з тим, що відповідачем у встановлений законом місячний строк не було ухвалено рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної вище ділянки або відмови у його наданні, позивач скористався свої правом і надіслав до Сарненської міської ради повідомлення від 20.03.2019 про початок його розроблення «за мовчазною згодою» у порядку передбаченому пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України. До повідомлення була додана копія договору з ПП «Земельно-кадастровий та архітектурний центр».

Отже, на переконання суду позивачем було дотримано всіх встановлених законом умов для початку процедури розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу відповідного органу місцевого самоврядування.

В подальшому, на замовлення позивача ПП «Земельно-кадастровий та архітектурний центр» був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 загальною площею 0,0226 га для індивідуального садівництва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради, який був погоджений 22.03.2019 у встановленому законом порядку висновком відділу містобудування, архітектури та інфраструктури Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області.

01.04.2019 відділом у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області ця земельна ділянка внесена до Державного земельного кадастру та присвоєно їй кадастровий номер :01:020:0461. Вказано, що така ділянка за цільовим призначенням належить до земель житлової та громадської забудови.

02.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою в якій просив затвердити вказаний вище проект.

Проте, рішенням Сарненської міської ради Рівненської області VII скликання «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » №1175 від 19.04.2019 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0226 га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме: у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка, відповідно до генерального плану м.Сарни, віднесена до зелених насаджень загального користування.

Визначальним для оцінки правомірності цього рішення була наявність чи відсутність правових підстав для його ухвалення.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід`ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану. Експертизі містобудівної документації на місцевому рівні підлягають виключно генеральні плани міст.

Таким чином, місце розташування земельних ділянок повинно відповідати генеральному плану населеного пункту. На його основі розробляються план зонування території. Зазначена документація розробляється відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Судом з`ясовано, що єдиною підставою для ухвалення спірних рішень була невідповідність місця розташування бажаної позивачем ділянки Генеральному плану м.Сарни, відповідно до якого вона віднесена до зелених насаджень загального користування.

Разом з тим, таке твердження спростовується висновком сертифікованого експерта-землевпорядника, який входить до складу технічної документації проекту землеустрою, за змістом якого земельна ділянка, що розташована за адресою: вул. Грушевського, м. Сарни на території Сарненської міської ради відноситься до земель житлової та громадської забудови, а не до земель призначених для зелених насаджень загального користування. Водночас проектна документація перевірена і погоджена висновком компетентного органу відділу містобудування, архітектури та інфраструктури Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області.

Поряд з цим, 01.04.2019 відділом у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області ця земельна ділянка внесена до Державного земельного кадастру та присвоєно їй кадастровий номер :01:020:0461. Вказано, що вона за цільовим призначенням належить до земель житлової та громадської забудови.

Крім того, Сарненська районна державна адміністрація підтвердила, що земельна ділянка, яка проектується до відведення, не входить до запроектованої території зелених насаджень загального користування, а знаходиться в межах території житлової та садибної забудови. Поряд з цим повідомлено, що відповідно до плану зонування території міста Сарни затвердженого рішенням Сарненської міської ради №215 від 20.07.2016 така територія відноситься до садибної житлової забудови, що не суперечить Генеральному плану міста.

Відповідно до Плану зонування території (зонінг) м.Сарни Рівненської області вказана ділянка знаходиться у зоні Ж-1, яка є територією садибної житлової забудови. Її призначено для постійного проживання населення в окремих житлових будинках з розміщенням кожного будинку на окремій земельній ділянці. Серед переліку супутніх видів використання земельних ділянок зони Ж-1, зокрема, є розміщення садів та городів. Тобто бажана позивачем ділянка може використовуватись для ведення індивідуального садівництва без її належності до категорії земель саме сільськогосподарського призначення.

Отже, оцінюючи ці докази у сукупності і взаємозв`язку суд дійшов висновку, що розташування земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність якої просив позивач, відповідає містобудівній документації м.Сарни.

Доводи сторони відповідача, обґрунтовані долученими нею ж викопіюваннями з Генерального плану м.Сарни і з Плану зонування території міста, суд відхиляє, позаяк позначене місцезнаходження бажаної для позивача земельної ділянки на таких викопіюваннях не відповідає позначенням, на викопіюваннях, наданих позивачем. Зокрема, на викопіюванні, яке подане позивачем земельна ділянка розташована у зоні садибної житлової забудови, а не у зоні зелених насаджень, як це вбачається з такого ж документа, поданого Сарненською міською радою.

Що стосується листа ДП «Український державний національний дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім.Ю.М. Білоконя розробника генерального плану м.Сарни №5-1413 від 25.06.2019, то на переконання суду, цей лист не може слугувати беззаперечним доказом того, що така земельна ділянка відноситься до зелених насаджень загального користування, а не до садибної житлової забудови. Крім цього цей документ надійшов до відповідача вже після ухвалення ним оскарженого рішення, а тому не враховувався при його прийнятті.

Поряд з цим, частиною 4 статті 83 Земельного кодексу України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту; землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування; земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів, а також землі під об`єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Тобто, з аналізу змісту цієї норми не вбачається встановленої законом заборони передачі з комунальної власності у приватну земельних ділянок, що відносяться до зелених насаджень загального користування.

Отже, з огляду на усе викладене вище суд дійшов висновку, що відповідач не довів правових підстав для ухвалення оспорюваного рішення №1175 від 19.04.2019, а тому воно є протиправним і підлягає скасуванню.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що відповідач, як суміжний землекористувач мав підписати акт прийому-передачі межових знаків, а також на те, що спірна ділянка знаходиться в межах охоронних зон ЛЕП не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини не були підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Відтак, жодним чином не доводять правомірність ухваленого відповідачем рішення.

Щодо рішення відповідача №1219 від 24.05.2019, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

А згідно з частиною десятою цієї статті, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з таких норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 816/1920/17, від 14.08.2018 у справі №820/5134/17.

Суд, констатує, що проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки загальною площею 0,0226 га для індивідуального садівництва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови в АДРЕСА_4 . Сарни по АДРЕСА_5 Грушевського на території Сарненської міської ради був погоджений у встановленому законом порядку територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, як такий, що відповідає діючим нормативним документам та законодавчим актам України.

Земельна ділянка сформована і зареєстрована у Державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер :01:020:0461

Однак 24.05.2019 рішенням відповідача №1219 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0226 га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме: у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка, відповідно до генерального плану м.Сарни, віднесена до зелених насаджень загального користування.

Проте, суд дійшов висновку, що така підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою, як: «невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації» не передбачена Земельним кодексом України.

За наведеного, рішення №1219 від 24.05.2019 не відповідає вимогам законності, добросовісності та розсудливості, а відтак підлягає скасуванню.

Стосовно покликання відповідача про відсутність погодження меж земельної ділянки сільською радою як суміжним землекористувачем, та, як наслідок, невідповідність проекту землеустрою вимогам закону, то суд зауважує, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Згідно з принципом диспозитивності, закріпленим у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

ОСОБА_1 у позовній заві окрім вимог про скасування рішень відповідача №1175 від 19.04.2019 та №1219 від 24.05.2019, просив окремо:

1) зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 02.04.2019 про затвердження проекту землеустрою і передачу у власність земельної ділянки за кадастровим номером :01:020:0461 площею 0,0226 га для індивідуального садівництва, прийнявши за наслідками його розгляду відповідне рішення;

2) зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою і передати земельну ділянку за кадастровим номером :01:020:0461 площею 0,0226 га у власність позивача, прийнявши за наслідками розгляду відповідне рішення.

Поміж того, що обидві позовні вимоги є взаємовиключними, позаяк стосуються різного вирішення одного й того самого питання, суд зауважує на такому.

Як зазначалося вище, системний аналіз положень частини дев`ятої та частин десятої одинадцятої статті 118 Земельного кодексу України, свідчить на користь того, що у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган місцевого самоврядування може прийняти одне з трьох рішень:

1) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати відповідну ділянку у власність;

2) відмовити у передачі земельної ділянки у власність;

3) залишити клопотання про передачу земельної ділянки у власність без розгляду.

Як встановлено судом, за результатами розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та передання йому відповідної земельної ділянки у власність, відповідач прийняв рішення №1219 від 24.05.2019, яким відмовив у затвердженні проекту землеустрою, тобто прийняв таке рішення, яке взагалі не передбачене чинними нормами земельного законодавства. Відповідно до цього, заява позивача від 02.04.2019 вважається не вирішеною, позаяк відповідач жодного рішення щодо передачі земельної ділянки у власність позивачу взагалі не прийняв.

За наведеного, на даному етапі суд позбавлений можливості покласти на відповідача обов`язок прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою і передачу земельної ділянки у власність позивача, позаяк в даному випадку раціональним буде саме покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача, прийнявши за наслідками його розгляду відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Оскільки суб`єкт владних повноважень фактично не використав надане йому законом право на прийняття певного рішення щодо передачі земельної ділянки у власність за наслідками розгляду звернення позивача, то зобов`язувати його на даному етапі прийняти певне рішення, вважатиметься передчасним заходом.

На даному етапі у суду відсутні підстави вважати, що відповідач при повторному розгляді заяви позивача від 02.04.2019 щодо затвердження проекту землеустрою і передачу земельної ділянки у власність, відмовить ОСОБА_4 В.В. у його клопотанні, з огляду на наявність висновків суду про протиправність і необґрунтованість рішень відповідача №1175 від 19.04.2019 та №1219 від 24.05.2019.

Окремо суд зауважує на тому, що у сторін не однозначна позиція щодо конкретного місця позначення відповідної земельної ділянки на містобудівній документації, а також на тому, що наявні суперечності між відомостями, які містяться у Генеральному плані м.Сарни Рівненської області та у Плані зонування.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки при прийнятті спірних рішень, натомість позивачем здебільшого доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити частково.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.4,59) суд присуджує на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) до Сарненської міської ради Рівненської області (, вул.Широка, 31, м.Сарни, Сарненський район, Рівненська область, 34500) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сарненської міської ради Рівненської області №1175 від 19.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сарненської міської ради Рівненської області №1219 від 24.05.2019.

Зобов`язати Сарненську міську раду повторно розглянути заяву від 02.04.2019 про затвердження проекту землеустрою і передачу у власність земельної ділянки за кадастровим номером :01:020:0461 площею 0,0226 га ОСОБА_1 для індивідуального садівництва - 01.05. (для індивідуального садівництва) за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Сарни в особі Сарненської міської ради (сільськогосподарські землі, в тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них рілля) в АДРЕСА_1 на території Сарненської міської ради Сарненського району АДРЕСА_2 , прийнявши за наслідками його розгляду відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В частині позовних вимог про зобов`язання затвердити проект землеустрою і передати у власність земельну ділянку за кадастровим номером :01:020:0461 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Сарненської міської ради Рівненської області пропорційну частину сплаченого судового збору 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.