Справа № 480/3622/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 р.Справа № 480/3622/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, повний текст складено 09.12.2019 року) по справі № 480/3622/19

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з просив визнати протиправним та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів від 05.09.2019 р. № UА805220/2019/000227/2;

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.09.2019 р. № UА805220/2019/00026.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 05.09.2019 р. № UА805220/2019/000227/2, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.09.2019 р. № UА805220/2019/00026.

Сумська митниця ДФС (далі відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,не відповідність висновків обставинам справи. Зазначає, про не врахування судом першої інстанції наявності розбіжностей в поданих до митного оформлення документів, ненадання додаткових документів в підтвердження митної вартості товару, а тому рішення про коригування митної вартості прийнято правомірно.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 р. замінено первісного відповідача - Сумську митницю ДФС на Слобожанську митницю Держмитслужби.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що надані документи до митного оформлення містять усі відомості, які дають можливість ідентифікувати ввезений автомобіль та визначити його вартість, зазначені митним органом розбіжності не впливають на митну вартість автомобіля, а тому коригування митної вартості відповідачем здійснено безпідставно.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 27.08.2019 декларантом ОСОБА_1 було подано до митного оформлення митну декларацію № UA 805220.2019.004341, згідно якої Сумській митниці пред`являвся до митного оформлення легковий автомобіль, що був у використанні після ДТП, марки Mercedes-Benz, модель В200, рік виготовлення 2015, вартість якого визначено декларантом за ціною договору на підставі фактури № 434007 від 31.07.2019 в розмірі 7700 Євро.

До митної декларації подані також документи, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної МД, а саме: рахунок-фактура (інвойс) № 434007 від 31.07.2019; платіжні документи від 06.08.2019р. та від 08.08.2019р. про перерахування компанії GEDSTED AUTOHANDEL A/S відповідно до фактури № 434007 від 31.07.2019р. 4000 євро та 3700 євро за автомобіль К1437, 2015, MERCEDES-BENZ В200, номер кузова НОМЕР_1 ; акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2019/122302 від 16.08.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 318982 від 01.09.2015; висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом №UA.008.93764-19 від 20.08.2019;копія митної декларації країни відправлення 19DK00310021E2A3A0 від 12.08.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.008.93764-19 від 20.08.2019.

Після направлення митної декларації до автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) для митного контролю та митного оформлення автомобіля спрацювала система управління ризиками за кодом 102-5 «Можливе заниження митної вартості товару».

За результатами перевірки товаросупровідних документів поданих до митного оформлення, митним органом встановлено факт відсутності документального підтвердження заявлених відомостей про митну вартість автомобіля, а також виявлено розбіжності у поданих документах.

Відповідачем направлено декларантові електронне повідомлення щодо необхідності додаткового надання документів згідно ст.ст. 53, 368 Митного кодексу України у зв`язку з виявленими розбіжностями в наданих до митного оформлення документах, відсутності документального підтвердження відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований транспортний засіб, а також з метою виявлення можливості для визнання розміру заявленої митної вартості.

На вимогу митного органу декларант повідомив про відсутність додаткових документів.

05.09.2019 митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА805220/2019/000227/2 та склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.09.2019 № UА805220/2019/00026.

05.09.2019 р. Сумською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості № UА805220/2019/000227/2, згідно з яким митна вартість визначена в сумі 12800,00 євро.

Підставою коригування митної вартості в рішенні відповідачем вказано: основний метод не застосовувався тому, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально. В результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено наступне. Для підтвердження митної вартості товару, декларантом надано рахунок від 31.07.2019 №434007. Відповідно до рахунку вартість товару складає 7700 EUR. Наданий декларантом технічний паспорт (права власності) від 01.09.2015 № 318982 свідчить, що даний автомобіль має іншого (відмінного) власника, який не співпадає з даними, заявленими у рахунку від 31.07.2019 № 434007 та у гр. 2 експортної МД відправлення від12.08.2019 N919DK00310021E2A3A0. В наданих документах відсутні відомості щодо наявних пошкоджень транспортного засобу, які б вплинули на вартість автомобіля. Відповідно до правил дорожнього руху, встановлених для транспортних засобів у ЄС, при купівлі автомобіля новий власник повинен внести плату за купівлю транзитних автомобільних європейських номерів та придбати страховку на автомобіль, підтверджуючих документів не надано. При перевірці копії експортної МД від 12.08.2019 № 19DK00310021E2A3A0 (випускна декларація), встановлено що вона складена на підставі експортної МД №Х-380-4334007 (гр.40), яку не надано. Також виявлено розбіжність у експортної МД від 12.08.2019 № 19DK00310021E2A3A0 та у довідці про зняття транспортного засобу з реєстрації від 13.08.2019 №025 (автомобіль перетинав кордон незнятим з обліку). У наданому платіжному документі від 06.08.2019 № 0408004 (на 4000,00 EUR) є посилання на автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 , а у довідці про зняття транспортного засобу з реєстрації від 13.08.2019 № 025 зазначено номерний знак НОМЕР_3 (що підтверджується актами про проведення митного огляду транспортного засобу від 16.08.2019 UA205010/2019/22302 та від 27.08.2019 № UA805220/2019/004341), також у документі є посилання на документ № 434007, але не вказано дату, тому неможливо ідентифікувати що даний платіжний документ стосується цієї операції. Заявлена декларантом ціна продажу відновленого транспортного засобу відповідно до рахунку від 31.07.2019 № 434007 не є достатньо об`єктивною. Відсутні будь-які документи, які підтверджують фактичну сплату за товар. Також відсутні висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару, які б підтверджували числове значення складової митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом додаткових документів не надано. Між декларантом і митним органом проведено консультацію. Другорядні методи визна чення митної вартості: за ціною договору щодо ідентичних товарів (а) та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (б) не застосовувалися тому, що відсутня інформація по операціях з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, які продаються на екс порт в Україну приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що і оцінювані товари та не вироблені в тій же країні, що й товари, які оцінюються, а другорядні методи визначення митної вартості: на основі віднімання вартості (в) та на основі додавання варто сті (обчислена вартість) (г) не використовувалися з причин відсутності необхідної інформації. Підстави для визначення митної вартості: цінова інформація щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України: МД № UА101070/2019/049808 від 27.08.2019 р. (а.с. 39).

05.09.2019 р. складено картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від № UА805220/2019/00026 (а.с. 40).

Не погодившись з вищевказаними рішенням та карткою відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що коригуючи заявлену митну вартість із застосуванням другорядних методів - за ціною ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, відповідач не дотримався вимог статей 59, 60 Митного кодексу України. Зокрема, при застосуванні цих методів, використано вартість, сформовану автоматизованою системою управління ризиками. В той же час, на виконання вказаних норм, за основу має братись вартість однакових за всіма ознаками з оцінюваними товарами або ознаками, які мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, ввезених в Україну приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. Позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару,наявні розбіжності в поданих документах не впливають на митну вартість товару, а тому рішення митного органу є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч 2,3,5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 р. по справі № 826/8797/16., від 19.03.2019 р. по справі №810/4116/17.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. по справі №809/1469/16.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято з підстав невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також подані документи місять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, а також в зв`язку з ненадання декларантом витребуваних додаткових документів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що декларантом разом з митною декларацією надано митному органу достатній обсяг документів для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, в тому числі документ, що підтверджує оплату вартості товару, зокрема фактуру та платіжні доручення.

Проте митним органом не наведено в оскаржуваному рішенні конкретних підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували зміст фактури на суму 7700 євро, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем-нерезидентом автомобіля марки Mercedec B200, 2015 року р.в., та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 7700 євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Колегія суддів зазначає, що вартість транспортного засобу 7700 євро підтверджується фактурою, оплата проведена шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується платіжними дорученнями.

Наведені обставини свідчать, що позивачем сплачено вартість вживаного імпортованого автомобіля у розмірі 7700 євро, у зв`язку з чим у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості товару.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо не доведення митним органом наявності розбіжностей щодо ціни автомобіля, в поданих документах.

Також колегія суддів зазначає, що якщо за твердженням декларанта, страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. При цьому, понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Колегією суддів також встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію, надану у зв`язку зі спрацюванням ризиків за кодом 102-5 «Можливе заниження митної вартості». Однак, документів, які б підтверджували цю вартість, відповідач суду не надав.

Відповідно до п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 року №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Однак, відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не провів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, а також не врахував наявність пошкоджень транспортного засобу, що підтверджуються Актом про проведення огляду (переогляду) транспортних засобів від 16.08.2019 р.

Щодо доводів апелянта про те, що в поданих декларантом до митного контролю документах є розбіжності, а саме: в рахунку-фактурі № 434007 зазначено, що продавцем та власником транспортного засобу є юридична особа ОСОБА_2 , а в технічному паспорті ОСОБА_3 , то колегія суддів враховує наступне.

З наданих до митного оформлення документів вбачається, що 31.07.2019 р. компанія GEDSTED AUTOHANDEL А/S надала позивачу фактуру № 434007 на придбання та оплату вартості автомобіля Mercedec В200, після ДТП, 2015 року, номер К1437, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , вартістю 57 000 данських крон, що становить 7700 євро (а.с. 19-20).

06.08.2019 р. та 08.08.2019 р. ОСОБА_1 перерахував компанії GEDSTED AUTOHANDEL A/S через АТ КБ Приватбанк на рахунок продавця № DE9721 5106 00, зазначений у фактурі № 434007, 4000 євро та 3700 євро, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 21-22).

12.08.2019 р. компанія GEDSTED AUTOHANDEL A/S видала позивачу експортну митну декларацію № 19DK00310021E2A3A0 (а.с. 23).

13.08.2019 р. придбаний позивачем автомобіль знято з реєстрації, про що свідчить довідка про зняття транспортного засобу з реєстрації №025, в якій зазначено транзитний номерний знак автомобіля 1419226 (а.с. 24).

Отже зазначеними документами підтверджено придбання транспортний засіб Mercedec B 200, 2015 року р.в., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 саме у ОСОБА_2 , та сплати коштів за нього саме розмірі 57000,00 данських крон. Зазначені документи не містять в собі будь-яких розбіжностей в числових значеннях вартості автомобіля. В технічному паспорті зазначена особа, на яку першочергово було зареєстровано транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги щодо розбіжностей в податних документах, а саме номерного знаку, зазначеному у фактурі та платіжному дорученні від 06.08.2019 р. (на 4000,00 євро) К1437, а в технічному паспорті та довідці про зняття транспортного засобу з реєстрації НОМЕР_4 , колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції надавалася оцінка зазначеним доводам апелянта та вказано, що заміна номерного знаку відбулась внаслідок зняття автомобіля з реєстрації в Данії та видачі транзитного номерного знаку.

Разом з тим, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що подані до митного оформлення документи , фактури, платіжні доручення, технічний паспорт надають можливість ідентифікувати імпортований позивачем автомобіль, зокрема за маркою, номером кузова, року випуску, типу двигуна.

Доводи апелянта про відсутність пошкоджень придбаного позивачем автомобіля є необґрунтованими, оскільки стан автомобіля, а саме після ДТП, зазначено у фактурі , а тому не зазначення митним органом в акті огляду транспортного засобу про наявність чи відсутність пошкоджень, не спростовують факту їх наявності.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, а тому не позбавлений можливості надати такі докази під час судового розгляду справи.

Разом з тим, ненадання додаткових документів, у тому числі і висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, знову ж таки якщо подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості товару та не містять розбіжностей. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено ні рішенні про коригування митної вартості конкретних, ні в апеляційній скарзі підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували факт купівлі автомобіля за ціною 7700,00 євро, а також не надано жодних доказів недостовірності заявленої декларантом вартості транспортного засобу марки Mercedec В200, 2015 року.

Також колегія суддів звертає увагу, що митницею було визначено митну вартість автомобіля відповідно до ст.59 МК України за ціною ідентичного товару на підставі наявної у митниці цінової інформації щодо ідентичних товарів.

Відповідно до ч.1. ст.59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно ч. 2 ст.59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Відповідно до ч.4 ст. 59 МК України ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення порівняння придбаного позивачем автомобіля та подібного до нього, з урахуванням усіх характеристик транспортного засобу, зокрема, року випуску, об`єму та типу двигуна, потужності, пробігу тощо.

Таким чином, митним органом не наведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару, щодо застосування під час коригування митної вартості товару вартості саме ідентичних товарів, у яких наявні ідентичні характеристики, з дотриманням умов визначених ст. 59 МК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані необхідні документи, що передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, які за своїм змістом не суперечать один одному і не містять жодних розбіжностей, а митним органом не доведено обставин, які б давали підстави для сумнівів щодо достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною вказаною у договорі. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки відповідача про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною договору. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їхні дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року по справі № 480/3622/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 17.02.2020 року