Справа № 200/12140/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року справа № 200/12140/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року (повний текст складено 08 листопада 2019 року в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/12140/19-а (головуючий І інстанції Чучка В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач) в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 16 серпня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, визнати протиправними дії щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періоду роботи на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року у повному обсязі, зобов`язати зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення у повному обсязі періоду навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періоду роботи на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року, визнати право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення та зобов`язати призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. (арк.справи 4-7)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 200/12140/19-а адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 16.08.2019 року; зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2019 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, п. 2 ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні; в іншій частині позовних вимог - відмовлено. (арк.спарви 35-39)

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (арк.справи 46,47).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (арк.справи 12-14).

Згідно листа УПФ від 08.08.2019 року №19263/02/25, відповідно до попереднього розрахунку (є не остаточним) за наданими копіями документів та згідно даних СПОВ стаж роботи позивача за вислугу років як мед. працівник складає 23 роки 04 місяці 17 днів (враховано по 30.09.2017) (арк.справи 10).

Позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2 ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та ст. 52, п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням Управління від 16.08.2019 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, п. 2 ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так як заявниця не має необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років станом на 01.10.2017 року та працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно наданим документам, страховий стаж заявниці складає 27 років 7 місяців 24 дні, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.10.2017 року відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017р. №2148-VІІІ складає 23 роки 4 місяці 17 днів.

Також у відповідності до наявних у справі документів, позивач на дату надання заяви про призначення пенсії за вислугу років (13.08.2019) працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, що не відповідає вимогам ст. 7 Закону України Про пенсійне забезпечення (а.с. 8-9).

Разом з тим, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 15-18) містяться записи, в тому числі, про навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року, про роботу з 01.04.1992 року по 02.07.1994 року в Селидівській центральній лікарні, з 03.10.1994 року по 31.05.2001 року та з 07.04.2003 року по 29.08.2011 року в Камишівському психоневрологічному інтернаті, з 01.09.2011 року по 12.06.2012 року в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті, з 20.06.2012 року по 29.08.2012 року в Красноармійському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, з 01.09.2012 року по теперішній час в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті.

Зазначені періоди навчання і роботи позивача також підтверджені дипломом серії ПТ НОМЕР_2 , довідкою від 27.06.2019 №01/6-1603 про підтвердження стажу та довідками від 15.07.2019 №01-4/241, №203, №04-534, №04-535 (а.с. 11, 19-23).

Спірним є питання підтвердження спеціального стажу роботи позивача на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року, період навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року, а також визнання права позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) набрав чинності 11.10.2017.

Абзацами першим та другим пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пункт е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції Законів України № 213-VIII від 02.03.2015 та №911VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту а статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту а статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті а статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах е, ж статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту а статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України Про внесення змін до Конституції України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, …що визнання неконституційним Закону №2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом №2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, з 05 червня 2019 року положення пункту е частини 1 статті 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з п. д ч. 3 ст. 56 Закону 1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з матеріалів справи, до спеціального стажу позивача відповідачем врахований період роботи до 01.10.2017 року, а період навчання в медичному училищі не враховано до спеціального стажу.

Відповідно до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На підставі п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній Постановою Правління Пенсійного фонду від 10.11.2006 року №18-1 затверджений Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років. Вказаний Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Таким чином, основним документом, якій підтверджує стаж роботи на підприємстві є трудова книжка.

Трудова книжки позивача серії НОМЕР_1 містить наступні записи про навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року, про роботу з 01.04.1992 року по 02.07.1994 року в Селидівській центральній лікарні, з 03.10.1994 року по 31.05.2001 року та з 07.04.2003 року по 29.08.2011 року в Камишівському психоневрологічному інтернаті, з 01.09.2011 року по 12.06.2012 року в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті, з 20.06.2012 року по 29.08.2012 року в Красноармійському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, з 01.09.2012 року по теперішній час в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті.

Згідно розрахунку стажу до рішення до спеціального стажу роботи позивача враховані наступні періоди роботи позивача: з 01.04.1992 року по 02.07.1994 року в Селидівській центральній лікарні, з 03.10.1994 року по 31.05.2001 року та з 07.04.2003 року по 29.08.2011 року в Камишівському психоневрологічному інтернаті, з 20.06.2012 року по 29.08.2012 року в Красноармійському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, з 01.09.2011 року по 12.06.2012 року, з 01.09.2012 року по 30.09.2017 року в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті. До спеціального стажу відповідачем не враховані періоди роботи позивача після 30.09.2017 року та період навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року.

Колегія суддів зазначає, що із врахуванням змісту пункту 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України № 2148-VІІІ, пенсія за вислугу років призначається особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Водночас, оскільки Рішенням Конституційного суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, при вирішенні питання щодо наявності в позивача права на призначення пенсії за вислугу років станом на 01.10.2017 року, відповідач мав керуватися редакцією пункту е статті 55 Закону №1788 без врахування змін, що визнані неконституційними рішенням Конституційного суду України № 2-р/2019.

Колегія суддів не приймає посилань відповідача на п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті і зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР, оскільки п. д ч. 3 ст. 56 Закону 1788 визначено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Позивач з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року навчався Донецькому медичному училищі, що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивача та дипломом серії НОМЕР_3 , що, на думку суду, є достатньою підставою для зарахування такого періоду до трудового стажу позивача.

Оскільки оскаржуване позивачем рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.08.2019 року ґрунтувалося на висновках відповідача про відсутність в позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, неврахування відповідачем до спеціального стажу період навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періодів роботи позивача після 01.10.2017 року свідчить про не доведення відповідачем правомірності обчислення спеціального стажу станом на 01.10.2017 року. Отже, враховуючи викладене суд вважає, що оскаржуване позивачем рішення від 16.08.2019 року в частині неврахування зазначених періодів є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо зарахування до спеціального стажу періоди роботи позивача з 01.10.2017 року не враховані, оскільки відповідач вважає, що після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VІІІ, яким були внесені міни до Закону України Про пенсійне забезпечення, стаж роботи позивача після 01.10.2017 року на посаді медичної сестри в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті підлягає зарахуванню до страхового стажу, а не спеціального.

Пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено врахування до спеціального стажу роботи згідно переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993. Згідно наведеного переліку право на призначення пенсії за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах тощо. Жодних змін, пов`язаних із можливістю включення до спеціального стажу певних періодів роботи Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VІІІ не містить, з огляду на що доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи після 01.10.2017 року, вмотивовані посиланнями на зазначений закон є необґрунтованими.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача в період з 01.10.2017 по теперішній час позивач працює на посаді медичної сестри в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті, яка входить до посад середнього медичного персоналу, тому суд дійшов висновку про безпідставність незарахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.10.2017 по день звернення з заявою про призначення пенсії у складі спеціального стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення та зобов`язання призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення:

Згідно з ч.2 ст. 7 Закону №1788 пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

А отже, важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є звільнення з посад, які дають право на зарахування до спеціального стажу роботи та входять в Перелік затверджений Постановою № 909. Приймаючи до уваги, що позивач, як на день звернення до відповідача про призначення йому пенсії за вислугу років, так і на час звернення до суду, працює на посаді медичної сестри, яка дає право на цю пенсію, отже, позовні вимоги в цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Вказаний факт також підтверджується копією трудової книжки позивача (арк.справи 17).

Разом з цим, позовні вимоги про визнання протиправними дій задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії рішення Покровського ОУПФУ Донецької області від 16.08.2019 року про відмову в призначенні пенсії.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги позивача, щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення і виплати пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішення питань, порушених позивачем у позовній заяві, є дискреційними повноваженнями відповідача. Відповідно, суд не повноважний втручатися до таких повноважень.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо застосування частини 2 статті 9 КАС України та часткового задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на правовий висновок, викладений в постанові КАС ВС від 24.04.2019 року у справі № 242/3391/17, оскільки він не стосується спірних правовідносин.

Крім того, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з цим, у відповідності до ст. 81 Закону 1788 призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволенні позовних вимог з зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 200/12140/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 200/12140/19-а залишити без змін

Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць