Справа № 340/2658/19
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року м. Кропивницький Справа №340/2658/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

за участю:

секретаря судового засідання Костенко А.В.,

представників:

позивача Петрової І.В.,

відповідача ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про:

- визнання протиправним та скасування пункту 12 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 листопада 2018 року №123, затвердженого Міністром оборони України С. Полторак 03 грудня 2018 року, оформленого витягом з протоколу, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги;

- зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , звільненому зі строкової військової служби, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 19.10.1981 р. по 24.02.1984 р. проходив строкову військову службу, у тому числі у період з 19.02.1983 р. по 10.02.1984 р. у складі військової частини № НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР, що входила до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, є учасником бойових дій. Позивач вказує, що під час участі у бойових діях 06 квітня 1983 року отримав мінно-вибухово-осколочне поранення. Позивач наголошує на тому, що під час звільнення з військової служби йому не видавався документ про причини та обставини поранення, а саме: що поранення, (контузія) не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Позивач зазначає, що звертався до СБУ, Міноборони, Державної прикордонної служби України, Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, архівних установ Російської Федерації, ним вжито всіх можливих заходів для отримання відповідного документа, однак не має можливості відшукати та надати такі документи. Позивач вважає, що обставини отримання ним поранення підтверджені наступними документами: записами у військовому квитку та обліково-послужній карті, де відсутні відомості про порушення військової дисципліни у вигляді вживання спиртних напоїв, наркотичних та токсичних засобів і перебування в стані сп`яніння взагалі під час всієї служби і при отриманні поранення, вчинення злочину, адміністративного проступку, або умисних дій на спричинення тілесних ушкоджень; посвідченнями про нагороду; довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 про участь у бойових діях з 19.02.1983 р. по 10.02.1984 р. та про вручення посвідки учасника бойових дій; копіями посвідчень учасника бойових дій та інваліда війни; записами у архівних довідках Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації про участь у бойових діях, перебування на лікуванні у Душанбінському госпіталі прикордонних військ з 07 квітня 1983 р. до 05.05.1983 р., а також про те, що військова частина № НОМЕР_1 розформована, особова справа військовослужбовця та історія хвороби не зберігаються за давністю часу; повідомленнями із Російського державного військового архіву, Центрального архіву ФСБ РФ про те, що ніяких даних про вчинення ним злочинів, адміністративних проступків та інших обставин отримання поранення у них немає; витягом із рішення засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця поранення (контузія) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; довідками Полтавської обласної МСЕК №2 серія АВ №01868987 від 24.11.2014 р. та міжрайонної м. Полтава МСЕК №1 від 21.12.2015 р.; довідкою Міністерства внутрішніх справ України про несудимість. Позивач наголошує на тому, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), в тому числі, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, є саме висновок військово-лікарської комісії, оскільки такий висновок містить конкретну вказівку на першопричину отриманої особою травми. На думку позивача, посилання відповідача на необхідність надання довідки, виданої військовою частиною або іншого достовірного документа про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) є неправомірним з огляду на те, що причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) в повній мірі підтверджені наданими документами; надання такої довідки є неможливим з об`єктивних причин; законодавство на час отримання поранення позивачем не передбачало надання такої довідки або іншого документу; саме Міністерство оборони України повинно було в такому випадку довести, що поранення отримано внаслідок вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження тощо, чого не було зроблено відповідачем.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі (а.с.85-87). Представник відповідача зазначає, що Комісія Міністерства оборони України прийняла рішення, оформлене протоколом №123 від 30.11.2018 р. в зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів, які визначені в п.11 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975. Представник відповідача наголошує на тому, що вказане рішення Комісії Міністерства оборони України відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.04.2019 р. у справі №822/220/18.

26.11.2019 р. до суду надійшла заява позивача в порядку ч.1 ст.47 відповідно до якої позов доповнено позовною вимогою про встановлення факту того, що поранення (контузія) отримане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час бойових дій на території Демократичної республіки Афганістан, 06 квітня 1983 року, не пов`язане із вчиненням ОСОБА_1 кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (а.с.102-103).

Також позивачем подано відповідь на відзив у якому зазначив, що у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі №822/220/18 не надавалася оцінка обставинам і причині поранення, а лише перевірялася правомірність дій Міністерства оборони України, натомість він просить надати оцінку іншим доказам на підтвердження обставин і причин поранення, а не тільки рішенню Військово-лікарської комісії, та одночасно встановити факт, що поранення (контузія) отримане ним під час бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, 06 квітня 1982 року, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (а.с.106-107). Позивач вважає, що постанова Верховного Суду від 10.04.2019 р. не має преюдиційного значення для даної справи, адже склад сторін у цій справі не відповідає складу сторін у даній справі.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.1-2).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 р. задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.76).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 р. відкладено підготовче засідання до 06.12.2019 р. на підставі п.3 ч.2 ст.181 КАС України (а.с.96).

В підготовчому засіданні 06.12.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 для підтвердження, що поранення не пов`язані із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідно до ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (а.с.125).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.126-127).

В судовому засіданні 16.01.2020 р. позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні оголошено перерву на підставі ч.2 ст.223 КАС України (а.с.135-136).

У судовому засіданні 28.01.2020 р. задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на підставі п.2 ч.2 ст.205 КАС України з урахуванням вимог ч.4 ст.205 КАС України.

У судовому засіданні 12.02.2020 р. на підставі п.п.2, 4 ч.3 ст.205 КАС України відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи (а.с.166-167).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 р. закрито провадження у справі №340/2658/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовної вимоги про встановлення факту того, що поранення (контузія) отримане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, 06 квітня 1983 року, не пов`язане із вчиненням ОСОБА_1 кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (а.с.168, 170-171).

На підставі ч.3 ст.243 КАС України в судовому засіданні 12.02.2020 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення повного рішення відкладено у строк до 21.02.2019 р., про що повідомлено під час проголошення вступної та резолютивної частини.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників позивача і відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у період з 19.10.1981 р. по 24.02.1984 р. проходив строкову військову службу (а.с.20, 142).

Довідкою Світловодько-Онуфріївського об`єднаного районного військового комісаріату від 28.11.2014 р. №22 підтверджено, що ОСОБА_1 брав участь у бойових діях (ДРА) в період з 19.02.1983 р. по 10.02.1984 р. (а.с.24).

З огляду на витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол №3307 від 25.12.2013 р.) поранення голови, лівої руки, живота, обох ніг (контузія 1983 р.) рядового у відставці ОСОБА_1 , 1963 року народження, наслідком якого стали шкіряні рубці на лівому передпліччі розмірами 4х0,3 см., на передній поверхні черевної стінки розмірами 0,8х3 см., на лівій гомілці розмірами 1,5х0,3 см., 5х0,3 см., що підтверджене висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №2320/ж від 19.12.13 (а.с.29), що у подальшому призвело до розвитку: «Післятравматичної (контузії головного мозку 1983 р.) та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. з астено-невротичним синдромом, помірним вестибуло-атактичним синдромом, мнестичним зниженням, післятравматичного церебрального арахноїдиут з лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, стійким цефалгічним синдромом, центральної вистибулярної дисфункції ІІ-ІІІ ст., двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості, гіпертонічної хвороби ІІ ст.», що підтверджене військово-медичними і військово-обліковими документами, - поранення, контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.28).

10.11.2014 р. ОСОБА_1 . Полтавським обласним центром медико-соціальної експертизи №2 під час первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.48).

З 01.01.2017 р. ОСОБА_1 . Полтавським обласним центром медико-соціальної експертизи під час повторного огляду безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.49).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.12.2015 р. №10/816 за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, військовослужбовцю Прикордонної служби повідомлено, що особам, які звільнялися з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України та рекомендовано звернутися до Державної Прикордонної служби України (а.с.30).

Аналогічна інформація викладена в листах ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.01.2016 р. №5/91 (а.с.31), Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 19.01.2016 р. №248/3/6/177 (а.с.32), від 22.02.2016 р. №248/3/6/808 (а.с.33), від 13.10.2016 р. №248/3/6/2807/4003 (а.с.35).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2018 р. у справі №554/9367/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 р. (а.с.61-62), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправними дії службових осіб Міністерства оборони України щодо відмови у направленні на розгляд заяви у повному складі комісії Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності (поранення, контузії) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 повному складі комісії про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності (поранення, контузії) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення та виплати одноразово грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 27 грудня 2013 року (а.с.58-60).

На виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2018 р. у справі №554/9367/17 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 р., комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто документи подані ОСОБА_1 та прийнято рішення, оформлене пунктом 12 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.11.2018 р. №123, яким відмовлено ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 24.02.1984 звільнено зі строкової військової служби, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія АВ №0186987 від 26.11.2014 р.), оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 (а.с.17).

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України №0290/З-614/ПВТ/546 від 08.04.2019 р. повідомлено ОСОБА_9 про розгляд документів для призначення одноразової грошової допомоги та додано витяг з протоколу від 30.11.2018 р. (а.с.16). Копія зазначеного листа вручена 26.04.2019 р. (а.с.15).

Таким чином, витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.11.2018 р. №123, яким оформлено оскаржуване рішення, отриманий позивачем 26.04.2019 р.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

З огляду на ч.1 ст.16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з тим, статтею 164 Закону №2011 встановлено, що Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з ч.ч.6, 9 ст.163 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 (далі за текстом Порядок №975).

Відповідно до п.11 Порядку №975, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовець, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).

З аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 162 Закону №2011.

Подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 164 Закону №2011 (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

При цьому Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва).

Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з- виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставин поранення, травми, контузії та захворювання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.04.2019 р. у справі №822/220/18, документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання позивача на неможливість застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.04.2019 р. у справі №822/220/18 суд вважає необґрунтованим, оскільки така правова позиція зроблена Верховним Судом на підставі аналізу норм Закону №2011 та Порядку №975 і безпосередньо стосується документів, які належить подавати при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності.

У справі №822/220/18 Верховний Суд зазначив, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Судом встановлено, що підставою для відмови ОСОБА_9 у призначенні одноразової грошової допомоги стало неподання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено п.11 Порядку №975.

У рішенні, оформленому пунктом 12 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.11.2018 р. №123, зазначено, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.12.2013 №2320/Ж, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 25.12.2013 р. №3307, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Окрім того, у рішенні вказано, що висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, які не подано на розгляд комісії (а.с.17).

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 р. у справі №822/220/18, суд зазначає, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.12.2013 №2320/Ж (а.с.29) та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 25.12.2013 р. №3307 (а.с.28) самі по собі не є документи, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва) в розумінні п.11 Порядку №975.

Також ОСОБА_9 надавалися: військовий квиток (а.с.19-21, 142-146); посвідчення про нагороду медаллю «За відзначення в охороні державного кордону СРСР» (а.с.22), нагрудним знаком «Відмінник прикордонвійськ» (а.с.23); довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.11.2014 р. №22 (а.с.24); свідоцтво Серії НОМЕР_2 від 05.02.1984 р. (а.с.26); посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 29.03.1998 р. (а.с.27); лист Центрального архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 30.08.2016 р. №10/А-З-3407 (а.с.36); архівні довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 26.10.2016 р. №21/59/З-5401 (а.с.37), від 29.11.2016 р. №21/59/З-6069 (а.с.38), від 14.02.2017 р. №21/59/З-475 (а.с.39) та від 16.02.2017 р. №21/59/3-672 (а.с.40); довідку Міністерства внутрішніх справ України серії ІАА №0218636 (а.с.47).

Суд враховує, що у військовому квитку ОСОБА_9 серії НОМЕР_4 відсутній запис в п.22 розділу ІІІ про наявні поранення і контузії (а.с.21, зі зворотного боку, а.с.143), а тому відсутність у військовому квитку позивача записів про порушення військової дисципліни не може розцінюватися як підтвердження того, що поранення ОСОБА_9 не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Довідка Світловодько-Онуфріївського об`єднаного районного військового комісаріату від 28.11.2014 р. №22 на підставі запису в Книзі учасників бойових дій (а.с.25) засвідчує, що ОСОБА_1 брав участь у бойових діях (ДРА) в період з 19.02.1983 р. по 10.02.1984 р. (а.с.24).

Свідоцтвом Серії НОМЕР_2 , виданим Світловодським міськвійськоматом Кіровоградської області 05.02.1984 р. посвідчено право ОСОБА_1 на пільги, встановлені постановою ЦК КПРС в Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 р., за успішне виконання завдань Уряду СРСР (а.с.26).

Суд заважує, що ні довідка Світловодько-Онуфріївського об`єднаного районного військового комісаріату від 28.11.2014 р. №22, ні свідоцтво Серії НОМЕР_2 , видане Світловодським міськвійськоматом Кіровоградської області 05.02.1984 р., не містять відомостей про обставини поранення позивача.

З огляду на витяг із Положення про Медаль «За відзначення в охороні державного кордону СРСР», затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13.07.1950 р. такою медаллю нагороджувалися військовослужбовці прикордонних військ МДБ СРСР, а також особи із числа цивільного населення за бойові подвиги і особливі заслуги, проявлені в охороні військових кордонів СРСР (а.с.22).

Нагородження позивача медаллю «За відзначення в охороні державного кордону СРСР» є свідченням вчинення ним бойового подвигу чи вияв особливих заслуг при охороні військових кордонів СРСР. Така нагорода, як і нагрудний знак «Відмінник прикордонвійськ», характеризують ставлення позивача до військової служби, однак, не містять відомостей про обставини поранення ОСОБА_9 .

При цьому сам по собі факт нагородження позивача, за відсутності доказів безпосередньої пов`язаності нагород із пораненням, не може бути доказом того, що поранення не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Листом Центрального архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 30.06.2016 р. №10/А-З-3407 повідомлено ОСОБА_9 , що Центральний архів ФСБ Росіїї відомостей стосовно нього не має (а.с.36).

Відповідно до архівної довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 26.10.2016 р. №21/59/З-5401 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 знаходився на території Республіки Афганістан з 11.02.1983 р. по 21.02.1983 р., з 26.02.1983 р. по 25.03.1983 р., з 27.03.1983 р. по 06.04.1983 р., з 20.04.1983 р. по 23.05.1983 р., з 11.06.1983 р. по 28.06.1983 р., з 22.07.1983 р. по 18.08.1983 р., з 05.10.1983 р. по 03.11.1983 р., з 14.11.1983 р. по 12.12.1983 р.. з 19.12.1983 р. по 25.12.1983 р. Наказом голови КДБ СРСР від 25.05.1984 р. за хоробрість і самовідданість, проявлені в бойових діях рядовий військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 нагороджений медаллю «За відзначення в охороні державного кордону СРСР». Відповідно до наказу МБ РФ від 02.05.1993 р. військова частина НОМЕР_1 входить до переліку військових частині і підрозділів прикордонних військ КДБ СРСР, направлені для надання військової допомоги Республіці Афганістан, із зазначенням періодів їх перебування (участь в бойових діях, виконання спеціальних завдань) на території цієї країни. Історії хвороб військовослужбовців, що знаходилися на лікуванні в Окружному шпиталі прикордонних військ м. Душанбе (у тому числі ОСОБА_9 ) знищені за спливом строку зберігання. У списках військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 і Середньоазіатського прикордонного округу, що отримали поранення, контузії у 1983 році ОСОБА_9 не значиться. Військова частина НОМЕР_1 розформована у 2005 році. Документальні матеріали Окружного шпиталю прикордонних військ м. Душанбе надійшли на зберігання в Центральний прикордонний архів ФСБ Росії по 2004 рік включно. Особисті справи військовослужбовців строкової служби Центральний прикордонний архів ФСБ Росії не зберігає (а.с.37).

Аналогічна інформація міститься в архівній довідці Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 29.11.2016 р. №21/59/З-6069 (а.с.38).

В архівній довідці Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 14.02.2017 р. №21/59/З-475 додатково зазначено, що 07.04.1983 р. ОСОБА_9 , радіотелеграфіст 2 прикордонної застави десантно-штурмової маневреної групи відбув до Окружного шпиталю м. Душанбе Таджикської РСР, на лікування наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 09.04.1983 р. №103. 05.05.1983 р. рядовий ОСОБА_9 , радіотелеграфіст 2 прикордонної застави десантно-штурмової маневреної групи, прибув із Окружного шпиталю м. Душанбе наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 07.05.1983 р. №131. Водночас, в архівній довідці зазначено, що в списках військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 і Середньоазіатського прикордонного округу, що отримали поранення, контузії у 1983 році ОСОБА_9 не значиться (а.с.39).

В архівній довідці Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 16.02.2017 р. №21/59/3-672 зазначено, що документальні матеріали Міністерства оборони СРСР знаходяться на зберіганні в Центральному архіві Міністерства Оборони РФ (а.с.40).

Тобто архівна довідка Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 14.02.2017 р. №21/59/З-475 підтверджує факт перебування ОСОБА_9 на лікуванні в Окружному шпиталі м. Душанбе у період з 07.04.1983 р. по 05.05.1983 р. Разом з цим, в архівних довідках Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації зазначено, що в списках військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 і Середньоазіатського прикордонного округу, що отримали поранення, контузії у 1983 році ОСОБА_9 не значиться, а відтак, такі довідки не містять і відомостей про обставини поранення.

Довідкою Міністерства внутрішніх справ серії ІАА №0218636 підтверджено, що за обліками МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Нижні Верещаки Олександрівського району Кіровоградської області станом на 05.09.2017 р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.47).

Зазначена довідка стосується відомостей станом на 05.09.2017 р. та не містить даних про притягнення чи не притягнення особи до кримінальної чи адміністративної відповідальності у період отримання поранення.

З аналізу поданих позивачем документів суд дійшов висновку, що вони як окремо, так і сукупно не містять відомостей щодо обставин поранення ОСОБА_9 та не можуть розцінюватися як відомості, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Стосовно підтвердження таких обставин показами свідків суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, згідно з п.11 Порядку №975 причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження підтверджуються документально, а тому не підлягають доведенню показами свідків.

З огляду на викладене, судом встановлено, що ОСОБА_9 не надав документа, який свідчить про причини та обставини поранення. При цьому відсутність відповідного документа після вжиття особою заходів для його виявлення, не є підставою для визнання відповідного факту та звільнення від обов`язку подання такого документа. Натомість, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав відсутності документа, який свідчить про причини та обставини поранення, Міністерство оборони України не зобов`язане самостійно підтверджувати чи спростовувати факт, що поранення (травма, каліцтво) не пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача прийнято з дотриманням засад визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 12 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 листопада 2018 року №123, затвердженого Міністром оборони України С. Полторак 03 грудня 2018 року, оформленого витягом з протоколу, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , звільненому зі строкової військової служби, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем. Натомість відповідачем не надано доказів понесення судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (м. Київ-168, проспект Повітрофлотський, 6, ) про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 13 лютого 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт