Справа № 300/2220/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" лютого 2020 р. справа № 300/2220/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Грицюка П.П.,
за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,
представників позивача - Дмитріва В.В., Герули О.Й.,
представника відповідача - Романишин К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання протиправним та скасування припису від 05.11.2019, -
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськторф" (далі позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Відділ контролю за використанням та охороною земель у Долинському, Рогатинському, Рожнятівському районах та в м. Болехові управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі відповідач), про визнання протиправним та скасування припису від 05.11.2019.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (том 1 а.с.1-2).
12.12.2019 ухвалою суду замінено неналежного відповідача - Відділ контролю за використанням та охороною земель у Долинському, Рогатинському районах та в м. Болехові Управління контролю за використанням земель на належного відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с. 192-193).
Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області за відсутності правових підстав та в порушення порядку, встановленого Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", проведено перевірку використання земельних ділянок, які знаходяться в урочищі під "Під Бором" загальною площею 210,9151 га. Позивач вважає, що звернення органу прокуратури в розумінні Закону України "Про основні засади державного (контролю) у сфері господарської діяльності" не є правовою підставою для проведення перевірки. Крім того, позивач стверджує, що земельні ділянки, які знаходяться в урочищі "Під Бором" знаходяться в його користуванні на підставі договору від 10.03.1997 на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та відповідно за користування якими сплачується плата по даний час. Звернув увагу суду на те, що захід контролю земельної ділянки проведений 16.10.2019 в урочищі "Під Бором" з грубим порушенням Закону України "Про основні засади державного (контролю) у сфері господарської діяльності", а саме без проведення замірів ділянок, за відсутності представника підприємства та встановлення факту видобування торфу на загальній площі ділянок 210,9151 га. А отже рішення, прийняті за наслідками такої перевірки є незаконними та підлягають скасуванню. З наведених підстав просив позов задовольнити, визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" та скасувати припис від 05.11.2019.
16.12.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив із додатковими доказами, в якій позивач обґрунтував свою позицію щодо доводів відповідача, наведених у відзиві на позов (том 1 а.с. 199-250). Позивач вказав, що порядок проведення перевірки, оформлення її результатів та прийняття на підставі висновків перевірки приписів, регулюється не лише Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», але й Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Зазначає, що аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.07.2018 р. по справі № 818/1511/17. Відповідно Інспектор відповідача при здійсненні заходу контролю зобов`язаний був виконувати вимоги обидвох нормативно правовим актом, хоча б в частині - дотримання основних принципів здійснення заходу. Крім того, на сайті Держгеокадастру в графі державний нагляд основним нормативно правових актів визначено саме ЗУ «Про основні засади державного нагляду (котролю) у сфері господарської діяльності». Звертає увагу суду на те, що не заповнені взагалі або ж невірно заповнені графи, що стосуються керівника юридичної особи, назви підприємства, місце знаходження юридичної особи, у всіх актах графи підпис юридичної особи відсутній, перевірку здійснено без участі представника товариства, не відібрано пояснення, інспектором зроблено необ`єктивний висновок щодо самовільного зайняття земельної ділянки площею 210,9151 га. Також, позивач пояснив суду, що 29.04.2014 рішенням Рожнятівської ради приведено у відповідність документацію державної статистичної звітності з кількісного обліку земель. Рішенням Господарського суду Івано- Франківської області від 11.01.2014 року договір оренди від 09.01.2004 року визнано недійсним, а товариство зобов`язано повернути земельну ділянку до державної власності, що і було зроблено по акту від 29.05.2015 року. Вказує, що товариство повернуло земельну ділянку не з користування, а до державної власності. В свою чергу після повернення земельної ділянки з комунальної до державної власності товариство користувалось земельною ділянкою на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 09.03.1997 року. Позивач вважає, що враховуючи факт оплати за земельну ділянку починаючи з 1996 року по теперішній час, та наявність у товариства договору із змінами від 09.03.1997 терміном до 2020 року, його землекористування не може трактуватися як самовільне.
23.12.2019 через канцелярію суду надійшло заперечення Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на відповідь ПАТ "Івано-Франківськторф" на відзив. Представник відповідача зазначив, що договір від 09.03.1997 на право тимчасового користування земельною ділянкою не є підставою для користування земельною ділянкою, оскільки припинив свою дію внаслідок укладення між Верхньострутинською сільською радою та ПАТ "Івано-Франківськторф" договору оренди землі від 09.01.2014 року, який в подальшому був визнаний недійсним рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2014 року у справі № 909/794/14. На виконання рішення суду земельна ділянка по акту від 29.05.2015 року повернута Івано-Франківській обласній державній адміністрації. На даний час вказана земельна ділянка перебуває в державній власності. Таким чином, на думку представника відповідача, ПАТ "Івано-Франківськторф" незаконно використовує земельну ділянку в урочищі "Під Бором". Тому, враховуючи вказані обставини, просив суд в задоволенні позову відмовити (том 2 а.с. 12-20)
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві та запереченні. Просив в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.
Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_2 Т ОСОБА_3 здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки використання земельної ділянки. За результатом проведення перевірки державним інспектором складено акти обстеження щодо кожної земельної ділянки: №573/0/92-19ДК/731АО/10/01/-19 від 16.10.2019 року щодо земельної ділянки площею 172,1564 га, №573/0/92-19ДК/732АО/10/01/-19 від 16.10.2019 року щодо земельної ділянки площею 38,7587 га, № 573/0/92-19ДК/730АО/10/01/-19 від 16.10.2019 року щодо земельної ділянки площею 11,4099 га, та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №573/0/92-19-ДК/538АП/09/01 /-19 від 16.10.2019 року (том 1 а.с. 73-77).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що ним з виїздом на місце проведено перевірку використання вищевказаних земельних ділянок, які перебувають в державній формі власності. Встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок площею 172,1564 га та 38,7587 га. На місці проведення перевірки уповноважених осіб відповідача не було, однак були присутніми працівники ПАТ "Івано-Франківськторф" та засоби для видобутку торфу. За результатами перевірки складено відповідні акти та припис.
Свідок ОСОБА_5 повідомив, що працює начальником дільниці ПАТ "Івано-Франківськторф". 16.10.2019 йому стало відомо про проведення даної перевірки. Коли він прибув на місце проведення перевірки та зустрів інспектора який оглядав земельні ділянки родовища торфу. Обміри інспектором не проводились і будь-які документи не складались. В той день видобуток торфу не здійснювався, а тільки проводились роботи щодо вивезення готової сировини. ОСОБА_5 повідомив інспектора, що є працівником відповідача, але не уповноваженою особою товариства. Не дочекавшись приїзду керівництва товариства інспектор залишив родовище.
У зв`язку із вищевказаними обставинами, 17.10.2019 державним інспектором складено протокол №573/0/92-19-ДК/0209П/07/01/-19 про вчинення генеральним директором Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України та статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (том 1 а.с. 15).
За результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, який відбувся 05.11.2019, відповідачем винесено постанову про закриття провадження у справі (том 1 а.с. 165).
05.11.2019 державним інспектором складено припис за №573/0/92-19-ДК/0220Пр/03/01-19 (том 1 а.с. 13).
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Статтею 188 Земельного кодексу України передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.
Згідно із положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2016 року №482 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.
Відповідно до п.п. 25-1 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19 червня 2003 року №963-IV (далі - Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
Відповідно до ст. 4 Закону №963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Згідно із ст. 5 Закону №963-IV державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Статтею 6 Закону №963-IV встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Відповідно до ст. 9 Закону №963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.
Згідно із ст. 10 Закону №963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: - безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; - давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; - складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; - у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення; - викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України; - передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; - проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно - і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України; - звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308 затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - Положення №308).
За змістом пп. 30 п. 4 Положення №308 Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.
Відповідно до пп. 1 п. 6 Положення №308 посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право: складати акти перевірок; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом.
Аналізуючи вищевказані норми, контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.
Позивач обґрунтовує протиправність дій відповідача з проведення перевірки положеннями Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а саме, позивачем зазначено, що в даному випадку мала місце перевірка в порядку, визначеному Законом України Про державний контроль за використанням та охороною земель, а також зазначено про порушення відповідачем вимог цього Закону.
Статтею 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно - правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Вказаним законом визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія. Особливості та обмеження перевірок визначені у вказаному Законі не відносяться до здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.
Враховуючи те, що норми Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, суд вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону №963-IV, а відтак, посилання позивача на вказаний вище Закон є безпідставним.
Таким чином, у зв`язку з вищевказаним, суд приходить до висновку про те, що дії Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області з організації і проведення державного контролю (перевірки), за наслідком якого 16.10.2019 складено акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельні ділянки, є правомірними, зважаючи на те, що така перевірка не стосується позивача, зокрема, як суб`єкта господарської діяльності, а отже не може спричинити порушення його прав або інтересів.
Оскільки в даному випадку мала місце перевірка земельної ділянки в порядку Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», отже доводи позивача про порушення відповідачем ст. 4, 6, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яким визначено правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності є безпідставним, оскільки спеціальним законом у спірних правовідносинах є Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".
Посилання позивача на наявність з боку відповідача при проведенні перевірки порушень процесуального характеру, а саме форми проведення перевірки є необґрунтованими, оскільки дані обставини не впливають на виявленні порушення земельного законодавства з боку Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" та прийняття з цього приводу рішення суб`єктом владних повноважень.
При цьому, суд констатує, що будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи правопорушника та публічними інтересами. Зазначене, особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у публічній сфері, зокрема, питань охорони земель, безпеки довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникнення техногенних катастроф тощо. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист публічних інтересів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 січня 2019 року у справі №826/382/18.
Крім цього, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача по суті виявленого порушення.
Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі також Закон № 1952-IV).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 2 ст. 3 Закону № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Таким чином, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.
У своїй відповіді на відзив позивач зазначає про те, що ПАТ "Івано-Франківськторф" користується земельною ділянкою, яка розташована в урочищі "Під Бором" на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 09.03.1997 року, зареєстрованого відповідно до законодавства, яке діяло на час його укладення, а тому згідно з частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" його право користування є дійсним.
В судовому засіданні суд встановив, що 09.03.1997 між Верхньострутинською сільською радою та ВАТ "Івано-Франківськторф" було укладено договір на право тимчасового користування землею користування землею (в тому числі на умовах оренди) площею 241,7 га на умовах тимчасового довгострокового користування терміном на 10 років для видобування торфу (том 1 а.с. 37).
10.03.1997 рішенням Верхньострутинської сільської ради 10 сесії 2 демократичного скликання продовжено термін тимчасового користування земельною ділянкою торф`яного родовища "Під Бором" площею 241,7 га на 10 років, про що суду подано копію цього рішення (том 1 а.с. 31).
05.03.2001 рішенням 12 сесії 3 демократичного скликання Верхньострутинської сільської ради продовжено термін користування до 20 років на час дії ліцензії та зобов`язано внести зміни до договору на право користування земельної ділянки від 09.03.1997 року, що підтверджено копією рішення 12 сесії 3 демократичного скликання Верхньострутинської сільської ради, протоколу 12-ї сесії сільської ради 111-го демократичного скликання від 05.03.2001 року (том 1 а.с. 32) та договору про внесення змін договору на право користування земельної ділянки від 09.03.1997 року. На підставі даного рішення внесено зміни до договору на право тимчасового користування землею від 09.03.1997, а саме: "земельна ділянка надається на умовах тимчасового довгострокового користування терміном до 2020 року для видобутку торфу згідно рішення Верхньострутинської сільської ради від 05.03.2001 року" (том 1 а.с. 38).
Рішенням Верхньострутинської сільської ради від 28.12.2003 затверджено звіт по інвентаризації земельної ділянки під торф`яне родовище "Під Бором" правлінню ВАТ "Івано-Франківськторф" в с.Верхній Струтинь Рожнятівського району Івано-0Франківській області, складений ДП "Івано-Франківський регіональний центр державного земельного кадастру". Під час інвентаризації землі, як вказує позивач та як зазначено в самому звіті по інвентаризації, було встановлено, що площа земельної ділянки під родовищем торфу в урочищі "Під Бором" складає не 241,7 га, а 222,3250 га. Вказаним вище рішенням сільська рада також передала в оренду ПАТ "Івано-Франківськторф" земельну ділянку площею 222,3250 га для експлуатації родовища торфу в урочищі "Під Бором" (том. 1 а.с. 209).

09.01.2004 між Верхньострутинською сільською радою та ВАТ "Івано-Франківськторф" було укладено терміном на 17 років договір оренди землі площею 222,3250 га, який зареєстрований Івано-Франківським центром ДЗК №12 від 29.01.2004 (том 1 а.с. 210-214).

Таким чином, суд зазначає, що з дня укладення Верхньострутинською сільською радою та ВАТ Івано-Франківськторф договору оренди землі від 09.01.2004 року, є припиненими між тими ж сторонами зобов`язання за договором на право тимчасового користування землею від 09.03.1997 року та виникли зобов`язання щодо користування землею за договором оренди землі від 09.01.2004 року, що відповідає загальним правилам припинення зобов`язань, передбаченим частиною 2 статті 604 Цивільного кодексу України, за відсутності спеціальної норми. А тому, доводи позивача про те, що договір на право тимчасового користування землею від 09.03.1997 чинний, є безпідставними.

Крім того, судом встановлено, що 11.11.2014 Господарським судом Івано-Франківської області у справі № 909/794/14 прийнято рішення, яким визнано недійсним договір оренди землі, укладений 09.01.2004 між Верхньострутинською сільською радою та ПАТ "Івано-Франківськторф", та зобов`язано ПАТ "Івано-Франківськторф" повернути земельну ділянку площею 222,3250 га, яка знаходиться на території Верхньострутинської сільської ради в урочищі Під Бором, за межами населеного пункту с.Верхній Струтин Рожнятівського району до державної власності (том 1 а.с. 216-219).

На виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 136 від 13.02.2015 ПАТ "Івано-Франківськторф" повернуло вказану земельну ділянку площею 222,3250 га, кадастровий номер :004:0001, до державної власності, передавши її по акту приймання-передачі Івано-Франківській обласній державній адміністрації, що підтверджується копією такого акту від 29.05.2015 (том 1 а.с. 175).

05.12.2016 розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельна ділянка площею 222,3250 га поділена на 3 земельні ділянки: кадастровий номер: 264880901:01:004:0006 площа 172,1564 га., кадастровий номер: 264880901:01:004:0005 площа 38,7587 га., кадастровий номер: 264880901:01:004:0004 площа 11,4099 га.

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом від 30.07.2019 № 0-9-0.2-4423/0/2-19 повідомило відповідача, що відомості про зареєстроване право оренди за ПАТ Івано-Франківськторф до системи Державного земельного кадастру на вищевказані земельні ділянки станом на 30.07.2019 не надходили (том 1, а.с. 176).

29.05.2015 державним виконавцем ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції Лутчин В.Я., при примусовому виконанні наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 № 136, виданого у справі № 909/794/14 про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 09.01.2004 та повернення земельної ділянки площею 222,3250 га до державної власності, складено Акт приймання передачі земельної ділянки площею 222,3250 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Верхній Струтинь, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, (урочище) торфяне «Під Бором», кадастровий номер: 1:01:004:0001 передала представник за довіреністю ОСОБА_7 З ОСОБА_8 , яку прийняв представник за довіреністю Івано-франківської обласної державної адміністрації Зрайко О.І. (том 1 а.с. 220).

Таким чином, вищевказані земельні ділянки на час винесення відповідачем припису №573/0/92-19-ДК/0220Пр/03/01-19 від 05.11.2019 перебували у державній власності в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

При цьому, суд звертає увагу, що факт сплати земельного податку чи інших платежів за користування самовільно зайнятих земельних ділянок жодним чином не спростовує факту такого незаконного користування. Таким чином, доводи позивача про те, що користування товариством земельними ділянками здійснюється законно, оскільки систематично сплачені відповідні платежі, є безпідставними (том 1 а.с. 39 - 40).

Враховуючи вищевикладене, у контексті фактичних обставин цієї справи слід визнати, що ПАТ Івано-Франківськторф самовільно зайняло спірні земельні ділянки, що є порушенням п. "б" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про правомірність дій Головного управлінням Держгеокадастру у Івано-Франківській області щодо проведення перевірки ПАТ "Івано-Франківськторф" та правомірність винесеного ним припису №№573/0/92-19-ДК/0220Пр/03/01-19 від 05.11.2019.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Івано-Франківського окружного адміністративного суду, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем доведено правомірність його дій під час прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову, підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису від 05.11.2019 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськторф" (), вул. Хмельницького, буд. 59, м. Івано-Франківськ, 76007;

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (), вул. Сахарова, 34, м. Івано-Франківськ, 76014.

Суддя /підпис/ Грицюк П.П.

Рішення складене в повному обсязі 19 лютого 2020 р.