Справа № 500/2103/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2103/19 пров. № 857/13831/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року (головуючого судді Мандзія О.П. ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль о 11 год. 10 хв. повний текст рішення складено 18.11.2019) у справі №500/2103/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.09.2019 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.03.1983 року по 29.02.2000 року в колгоспі імені Шевченка, зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.08.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 протягом трудової діяльності працювала на різних підприємствах, що підтверджується відомостями трудових книжок (аркуші справи 11-15).

Зокрема, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 15.03.1983 року прийнято на роботу в колгосп імені Шевченка дояркою відповідно до протоколу №3 від 18.03.1983 року та 29.02.2000 року звільнено у зв`язку з реформуванням даного господарства на підставі наказу №60 від 29.02.2000 року (аркуші справи 13-15).

12.08.2019 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 12.09.2019 №465/03-10 відповідачем відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить 21 рік 0 місяців 15 днів, що є не достатнім відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (аркуші справи 9-10), зазначено, що у трудовій книжці записи за період роботи з 1983 року по 2001 рік в колгоспі імені Шевченка належним чином не заповнені, оскільки відповідно до довідки Кременецького архівного відділу №1303/03-01 від 29.12.2018 року книги обліку трудового стажу спілки власників паїв імені Шевченка в архівний відділ не надходили, а також згідно довідок Кременецького архівного відділу №03/02-10 від 31.01.2019 року та №1302/03-01 від 29.12.2018 року в табуляграмах по оплаті спілки власників паїв імені Шевченка за липень-грудень 1985 року, липень-грудень 1986 року, липень-вересень 1987 року, січень-березень, липень-вересень 1988 року, січень-червень, жовтень-грудень 1989 року та 1998-2001 року на зберігання в архів не надходили, в наявних книгах обліку праці та розрахунків за 1996 рік ОСОБА_1 значиться, однак у довідках не вказана кількість відпрацьованих людиноднів і встановлені мінімуми.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають жінки після досягнення ними віку 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника .

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із наведених законодавчих норм слідує необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Як слідує з матеріалів справи, період роботи ОСОБА_1 в колгосп імені Шевченка з 15.03.1983 по 29.02.2000 підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 (аркуш справи 13-15), зокрема, відповідно до протоколу №3 від 18.03.1983 позивач прийнята на роботу дояркою, а згідно з наказу №60 від 29.02.2000 звільнена у зв`язку з реформуванням даного господарства.

Слід відзначити про наявність у даній трудовій книжці відомостей про встановлений колгоспом та виконаний позивачем річний мінімум трудової участі в громадському господарстві у спірний період.

Із дослідженої судом під час розгляду справи трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вказані записи виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто фактично здійснені відповідно до Інструкції №58.

Посилання відповідача на те, що у трудовій книжці колгоспника у графі «на осонові чого внесено запис (документ, його дата і номер)» відсутні відомості та кількість печаток не співпадає з кількістю записів, необхідно відзначити, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Серед іншого, протоколом загальних зборів членів колгоспу імені Шевченка №2 від 20.03.1997 створено на базі колгоспу імені Шевченка,- спілку власників паїв імені Шевченка, про що свідчить довідка архівного відділу Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 29.12.2018 №1305/03-01 (аркуш справи 20).

Відповідно до довідки архівного відділу Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 29.12.2018 №1303/03-01 книги обліку трудового стажу спілки власників паїв імені Шевченка для зберігання в архів не надходили (аркуш справи 19).

Згідно архівного відділу Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 29.12.2018 №1302/03-01 та від 31.01.2019 №03/02-10 в табуляграмах по оплаті спілки власників паїв імені Шевченка за липень-грудень 1985 року, липень-грудень 1986 року, липень-вересень 1987 року, січень-березень, липень-вересень 1988 року, січень-червень, жовтень-грудень 1989 року та 1998-2001 роки на зберігання в архів не надходили (аркуші справи 16, 18).

Факт належності ОСОБА_1 архівної довідки Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 31.01.2019 №03/02-10 встановлено рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.03.2019 у справі №601/304/19 (аркуші справи 21-22).

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Кількість відпрацьованих позивачем людиноднів протягом 1990-1996 років вказана у довідці архівного відділу Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 29.12.2018 року №1304/03-01 (аркуш справи 17).

Як слідує з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.09.2019 №465/03-10 (аркуші справи 9-10), відмовляючи позивачу в зарахуванні до стажу роботи періоди з 14.05.1987 року по 14.04.1990 року та з 02.07.1996 року та 02.03.2000 року відповідач вказав на відсутність відомостей про кількість вироблених трудоднів (людиноднів) і встановлені мінімуми в представлених архівних довідках.

Однак, у відповідача були відсутні підстави вимагати у позивача додаткову інформацію про кількість вироблених трудоднів (людиноднів) по вказаних періодах роботи при розгляді питання про призначення пенсії за віком, що вказана безпосередньо в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 (аркуші справи 13-15), яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та виключає необхідність додаткового надання довідок.

Судом першої інстанції в ході розгляду справи допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знають позивача по спільній роботі в колгоспі імені Шевченка та повідомили , що в 1997 року створено спілку власників паїв імені Шевченка, що підтверджується відомостями трудових книжок таких (аркуші справи 39, 42), підтвердили факт роботи позивач в колгоспі імені Шевченка, - дояркою, протягом періоду з 15.03.1983 по 29.02.2000. Також свідки надали послідовні свідчення про повну зайнятість ОСОБА_1 з 15.03.1983 по 29.02.2000 по виконанню роботи доярки, за винятком декретної відпустки.

Водночас, суд відзначає, що відповідачем самостійно враховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 10.12.1982 по 13.05.1987 як догляд за дитиною до трьох років та з 15.04.1990 по 01.07.1996 як робота в спілці власників паїв імені Шевченка.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд встановив, що протягом спірного періоду до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню робота в колгоспі імені Шевченка з 14.05.1987 по 14.04.1990 та в спілці власників паїв імені Шевченка з 02.07.1996 по 29.02.2000, оскільки такі періоди підтверджені записами в її трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, підтвердженні показами свідків, що є достатнім для врахування при призначені пенсії і не вимагає додаткового вирішенням питання про вироблення встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 21.11.2019 у справі 513/1169/16-а, від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а тому мотивація, яка наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі №500/2103/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 17.02.2020