Справа № 686/782/20
Суддя: Бондарчук В. В.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/782/20
Провадження № 2-а/686/154/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Бондарчука В.В.,

секретаря Петльованої Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Матвійчука Романа Петровича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови,

встановив:

1. Стислий виклад позиції позивача.

13 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання дій незаконними та скасування постанови серії ЕАК №1941120, посилаючись на те, що 05 січня 2020 року його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та накладено штраф в сумі 510 грн. Незаконність винесеної постанови ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рухаючись автомобілем FIAT SCUDO д.н.з НОМЕР_1 він був зупинений працівником поліції за те, що перевозив на передньому сидінні дитину, зріст якої менше 145 см., та яка не досягла дванадцятирічного віку без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією ТЗ. Складання постанови відбулося із грубими порушеннями, позивача не було ознайомлено із правами, не надано можливість скористатися правовою допомогою, дитину на зріст не заміряли, підстави для зупинки були відсутні.

2. Стислий виклад позиції відповідача.

06.02.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача - інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Матвійчука Р.П., в якому він просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що 05.01.2020 року ним під час виконання службових обов`язків було виявлено, що позивач о 13 год. 50 хв., керуючи автомобілем FIAT SCUDO д.н.з НОМЕР_1 в м. Хмельницькому по вул. Сковороди перевозив дитину зріст якої менше 145 см. та яка не досягла 12 річного віку у транспортному засобі без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.21.11 б Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.10 ст.121 КУпАП. Водію було роз`яснено причини зупинки, повідомлено про його права, що зафіксовано на відеозапис з нагрудного відеореєстратора. Вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року було залучено як другого відповідача Департамент патрульної поліції.

Суд, дослідивши наявні у ній докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено в судовому засіданні інспектором УПП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Матвійчуком Р.П. 05.01.2020 року було винесено постанову серії ЕАК №1941120 у справі про адміністративне правопорушення, якою було встановлено, що о 13 год. 50 хв. по вул. Сковороди, 12 в м. Хмельницькому водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом автомобілем FIAT SCUDO д.н.з НОМЕР_1 та перевозив дитину зріст якої менше 145 см., або яка не досягнула 12 річного віку у транспортному засобі без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.21.11 Правил дорожнього руху, за що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно ст.121 ч.10 КУпАП порушення правил перевезення дітей, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п.21.11 б Правил дорожнього руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Зазначені обставини підтверджуються копією постанови серії ЕАК №1941120 від 05.01.2020 року.

На підставі оцінки наявних доказів, а саме особистого спостереження та даних відеореєстратора із нагрудної камери інспектор патрульної поліції зробив висновок про наявність складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_1 передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, а також порушення п.21.11 «б» Правил дорожнього руху у зв`язку із чим притягнув позивача до адміністративної відповідальності та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу.

4. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Позивач звернувшись до суду із відповідним позовом свої вимоги обґрунтовував тим, що підстави для зупинки визначені ст.35 Закону України «Про національну поліцію», де не передбачена така підстава як відсутності автокрісла. Крім цього ОСОБА_1 зазначив, що йому не було роз`яснено права, не надано можливості скористатися правом на правову допомогу, тобто порушено ст.ст.251, 268, 278 КУпАП.

Суд, не погоджується із наведеними позивачем підставами з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Загальними положеннями Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 зокрема п. 1.1. визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

п.21.11 б Правил дорожнього руху передбачена заборона на перевезення дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

На відеозаписі із нагрудної відеокамери поліцейського зафіксовано порушення п.21.11 б Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , а саме перевезення дитини на передньому сидінні автомобіля без використання спеціальних засобів що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. При цьому самим позивачем на відеозаписі зазначено, що вік дитини чотири із половиною роки.

Підстави зупинки позивачу були роз`яснені інспектором поліції, які і його права, після чого було повідомлено про те, що відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення, та до винесення оскаржуваної постанови будь-яких клопотань з боку ОСОБА_1 не надходило.

Інспектор поліції у своєму відзиві на позов зазначив, що правопорушення було зафіксовано ним під час виконання службових обов`язків, відповідне правопорушення було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, відповідний запис в якості доказу був зазначений і у винесеній постанові.

У ст.283 КУпАП визначені вимоги, які ставляться до постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Винесена постанова відповідає цим вимогам.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху;

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст.121 ч.10 КУпАП порушення правил перевезення дітей, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п.21.11 б Правил дорожнього руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

В силу ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхиленні інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суду було надано належні та допустимі докази вчиненого адміністративного правопорушення, на підставі яких інспектор патрульної поліції прийняв обґрунтоване рішення про наявність вини в діях позивача.

Суд, погоджується із висновками інспектора патрульної поліції, щодо наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, а тому підстав для скасування винесеної постанови та про визнання дій інспектора патрульної поліції незаконними не вбачає.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, 241, 246 КАС, ст.121 КУпАП, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Матвійчука Романа Петровича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови серії ЕАК №1941120 від 05.01.2020 року відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, місцезнаходження вул. Федора Ернста, 3 м. Київ, .

Відповідач інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Матвійчук Роман Петрович, місце роботи пров.Коцюбинського, 35/2 м. Хмельницький.

Текст рішення виготовлений 14.02.2020 року.

Суддя: