Справа № 200/12468/19-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 р. Справа№200/12468/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., за участю: секретаря судового засідання Шемет Я.О., представника позивача Пікалова Д.В., представника відповідача Вовченка С.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Слов`янськ адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 жовтня 2019 року №, №, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 жовтня 2019 року №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно не визнав права позивача на формування податкового кредиту за господарськими відносинами з ТОВ «ТВП ЮКОН», ТОВ «М-БІЛДІНГ», ТОВ «Торговий Дім «Орбіта Плюс», ТОВ «Сістем Інжинірінг» за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, оскільки не підтверджено реальність їх здійснення. Позивач вважає, що вищевказані господарські операції підтверджено необхідними первинними документами. Також позивач зазначив, що чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства.

Посилаючись на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини позивач просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 04 жовтня 2019 року № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток 328809,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 82202,25 грн.; від 04 жовтня 2019 року № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1547260,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 386815,00 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

27 листопада 2019 року представником ГУ ДПС надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що під час перевірки ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавств за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року встановлено порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 розд. ІІІ Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено об`єкт оподаткування податком на прибуток всього на суму 1826718 грн., пунктів 44.1, 44.3 статті 44 розділу ІІ, підпункт 14.1.181 пункт 14.1 статті 14 розділу І, пункти 198.1, 198.3 статті 198 розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, із змінами та доповненнями, що призвело до завищення суми податкового кредиту на загальну суму 1 547 260 грн., а саме, по взаємовідносинам з: ТОВ «ТВП ЮКОН», ТОВ «М-БІЛДІНГ», ТОВ «Торговий Дім «Орбіта Плюс», ТОВ «Сістем Інжинірінг».

Враховуючи обставини встановлені перевіркою, не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ» та вказаними контрагентами.

З урахуванням наведеного представник Головного управління ДПС у Донецькій області вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та інших заявах по суті справи, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважав спірні податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими. Більш детальні пояснення виклав у відзиві на позов та інших заявах по суті справи, мотивувальна частина яких, аналогічна тим обставинам, що викладені у акті перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги та заперечення, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» є юридичною особою, зареєстроване 06.03.2014 р., номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 1 053424, ідентифікаційний код 39126316, місцезнаходження: 84333, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Уральська, будинок 12.

У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача є 41.20 - будівництво .

07.04.2015 року позивач, як платник податків, був взятий на облік в органах державної податкової служби, на теперішній час перебуває на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області (м. Краматорськ).

У період, за який проводилася перевірка, зареєстрований платником податку на додану вартість.

З 19 серпня 2019 року по 02 вересня 2019 року посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій області була проведена документальної планова виїзна перевірка ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року.

За результатами перевірки 09 вересня 2019 року був складений акт №15/05-99-05-12-39126316, згідно якого встановлено, що надані до перевірки ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ» первинні документи не підтверджують фактичне виконання робіт та проведення фінансово-господарських операцій у наступних контрагентів-постачальників: ТОВ «ТВП ЮКОН», ТОВ «М-БІЛДІНГ», ТОВ «Торговий Дім «Орбіта Плюс», ТОВ «Сістем Інжинірінг».

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ»: 1) пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44, розділу ІІ, пункт 134.1 статті 134, розділу ІІІ Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, п.3 розд.ІІІ П(С)БО №1, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 07.02.2013 р. № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 р. за 336/22868, ч.2 ст. 3 розд. І, ч.1 ст.11 розд. ІV Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які призвели до порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 розд. ІІІ Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено об`єкт оподаткування податком на прибуток всього на суму 1826718 грн.; 2) пунктів 44.1, 44.3 статті 44 розділу ІІ, підпункт 14.1.181 пункт 14.1 статті 14 розділу І, пункти 198.1, 198.3 статті 198 розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, із змінами та доповненнями, що призвело до завищення суми податкового кредиту на загальну суму 1 547 260 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість до сплати на загальну суму 1 547 260 грн.

04 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 09 вересня 2019 року №15/05-99-0512-39126316 прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток 328809,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 82202,25 грн.; від 04 жовтня 2019 року № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1547260,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 386815,00 грн.

Позивач оскаржує вищевказані рішення, як такі, що прийняті не обґрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення із порушенням норм чинного законодавства.

Під час розгляду справи, судом встановлені наступні обставини.

01 червня 2018 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ «ТВП ЮКОН» (продавець за договором) укладено договір поставки № 0106/18-2 (т. 2 а.с. 102-105).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця будівельні матеріали та товарно-матеріальні цінності, а покупець зобов`язується .

На виконання умов вказаного договору ТОВ «ТВП ЮКОН» було складено видаткові накладні: №1 від 15.06.2018 року, №2 від 22.06.2018 року, №3 від 22.06.2018 року, №14, від 02.07.2018 року, №15 від 02.07.2018 року, №16 від 02.07.2018 року, №17 від 02.07.2018 року, №18 від 02.07.2018 року, №19 від 10.07.2018 року, №20 від 10.07.2018 року, №21 від 10.07.2018 року, №22 від 02.07.2018 року, №23 від 02.07.2018 року, №24 від 30.07 2018 року, № 25 від 02.07.2018 року, №26 від 10.07.2018 року, № 27, №28 від 10.07.2018 року, №29 , №30 від 20.07.2018 року, №31, №32 №33 від 20.07.2018 року, №34 від 31.07.2018 року, №35 від 16.07.2018 року, №№36,37,38,39 від 31.07.2018 року, №40 від 30.08.2018 року, №№64,65,67,69,74,79,80,84,85,87,89,76 від 30.08.2018 року, №92 від 31.08.2018 року, №137 від 18.10.2018 року, №139 від 02.07.2108 року, №140 від 31.07.2018 року, №149 від 18.10.2018 року, №152 від 19.10.2019 року, №153 від 18.10.2018 року, №№159, 160,161 від 01.10.2018 року (т. 2 а.с.50-101).

Розрахунок з боку позивача за поставлені товари за договором поставки № 16/05-27 підтверджується платіжними дорученнями: №912, №913 від 30.08.2018 року, №894 від 22.08.2018 року, №899 від 23.08.2018 року, №890 від 21.08.2018 року, №887 від 21.08.2018 року, №873 від 17.08.2018 року, №867 від 16.08.2018 року, №863 від 15.08.2018 року, №858 від 14.08.2018 року, № 844 від 10.08.2018 року, №843 від 10.08.2018 року, №829 від 07.08.2018 року, №820, №817 від 02.08.2018 року, №№919, №920, 921 від 31.08.2018 року, №43 від 01.02.2019 року, №№ 41, 42, 38 від 01.02.2019 року, №66 від 11.02.2019 року, №1031, 1027,1011 від 12.10.2018 року, №725 від 03.07.2018 року, №№736, 735 від 06.07.2018 року, №№ 747,746 від 09.07.2018 року, №753 від 11.07.2018 року, №№761,762 від 13.07.2018 року, №№ 769,770 від 18.07.2018 року, №776 від 19.07.2018 року, №790 від 23.07.2018 року, №791 від 24.07.2018 року, №795 від 25.07.2018 року, №801 від 31.07.2018 року, №№ 662,661,659 від 18.06.2018 року, №666 від 19.06.2018 року, №675 від 20.06.2018 року, №686 від 21.06.2018 року, №692 від 22.06.2018 року, №697 від 23.06.2018 року, №№ 699,700, від 25.06.2018 року, №№ 707,708,709,710 від 27.06.2018 року, № 926 від 03.09.2018 року(т.6 а.с. 54-60, 74-76, 171-180, 196-209, 230, т. 7 а.с. 21-40).

Про доставку відповідних товарів свідчать складені товарно-транспортні накладні № Р161 від 01.06.2018 року, №Р160 від 01.10.2018 року, №Р159 від 01.10.2018 року, №Р153 від 18.10.2018 року, №Р152 від 19.10.2018 року, №Р149 від 18.10.2018 року, №Р140 від 31.07.2018 року, №Р139 від 02.07.2018 року, №Р137 від 18.10.2018 року, №Р92 від 31.08.2018 року, №Р189 від 30.08.2018 року, №Р87 від 30.08.2018 року, №Р85 від 30.08.2018 року, №Р84 від 30.08.2018 року, №Р80 від 30.08.2018 року, №Р79 від 30.08.2018 року, №Р76 від 30.08.2018 року, №Р74 від 30.08.2018 року, №Р69 від 30.08.2018 року, №Р67 від 30.08.2018 року, №Р65 від 30.08.2018 року, №Р64 від 30.08.2018 року, №Р40 від 30.08.2018 року, №Р39 від 31.07.2018 року, №Р38 від 31.07.2018 року, №Р37 від 31.07.2018 року, №Р36 від 31.07.2018 року, №Р35 від 18.07.2018 року, №Р34 від 31.07.2018 року, №Р33 від 20.07.2018 року, №Р32 від 20.07.2018 року, №Р31 від 20.07.2018 року, Р30 від 20.07.2018 року, №Р29 від 20.07.2018 року, №Р28 від 10.07.2018 року, №Р27 від 10.07.2018 року, №Р26 від 10.07.2018 року, №Р25 від 02.07.2018 року, №Р24 від 30.08.2018 року, №Р23 від 02.07.2018 року, №Р22 від 02.07.2018 року, №Р21 від 10.07.2018 року, №Р20 від 10.07.2018 року, №Р19 від 10.07.2018 року, №Р18 від 02.07.2018 року, №Р17 від 02.07.2018 року, №Р16 від 02.07.2018 року, №Р15 від 02.07.2018 року, №Р14 від 02.07.2018 року, №Р3 від 22.06.2018 року, №Р2 від 22.06.2018 року, №Р1 від 15.06.2018 року (т. 3 а.с.52-156).

Між позивачем (замовник за договором) та ТОВ «ТВП ЮКОН» (підрядник за договором) укладено договори підряду №09-07-2018 від 09.07.2018 року, №060718 від 06.07.2018 року, №14/06-2018 від 14.06.2018 року, №13/08-2018 від 13.08.2018 року, №15/06-2018-1 від 15.06.2018 року, №22/06-2018 від 22.06.2018 року (т. 2 а.с. 106-135).

Про виконання вказаних договорів свідчать: акти виконаних робіт №5 за жовтень 2018 року; б/н за липень 2018 року, №1 за червень 2018 року, №6 за жовтень 2018 року, №2 за липень 2018 року, №1 за серпень 2018 року, №1 за липень 2018 року, №3 за жовтень 2018 року, б/н за червень 2018 року, №2 за серпень 2018 року, №3 за липень 2018 року, б/н за червень 2018 року (т. 3 а.с. 172-250).

Розрахунок з боку позивача за вищевказані роботи підтверджується платіжними дорученнями №813 від 01.08.2018 року, №925 від 31.08.2018 року, №1193 від 26.12.2018 року, №1170 від 13.12.2018 року, №929 від 03.09.2018 року, №931 від 04.09.2018 року, №938 від 06.09.2018 року, №946 від 07.09.2018 року, №950 від 07.09.2018 року, №945 від 07.09.2018 року, №957 від 12.09.2018 року, №976 від 19.09.2018 року, №970 від 19.09.2018 року, №971 від 19.09.2018 року, №999 від 25.09.2018 року, актами звіряння взаємних розрахунків (т. 6 а.с. 100-107, 231-232, 234-237, 239-248, т. 7 а.с. 36-37,65-72).

02 травня 2018 року між позивачем (замовником за договором) та ТОВ «М-Білдінг» (підрядник за договором) укладено договір підряду №02/05-2018-1 (т. 2 а.с. 136-140).

Відповідно до п. 1.1. договору підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами, з власних матеріалів та/або матеріалів замовника виконати та здати замовнику в установлені даним договором строки ремонтно-оздоблювальні роботи за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Ідзиковських, 3б, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи на умовах, передбачених даним договором.

02 травня 2018 року між позивачем (замовником за договором) та ТОВ «М-Білдінг» (підрядник за договором) укладено договір підряду №02/05-2018-2 (т. 2 а.с. 143-147).

Відповідно до п. 1.1. договору підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами, з власних матеріалів та/або матеріалів замовника виконати та здати замовнику в установлені даним договором строки роботи по демонтажу будівельних конструкцій та інженерних систем за адресою: м. Київ, провул. Повітрофлотський, 54, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи на умовах, передбачених даним договором.

Про виконання вказаних договорів свідчить акт виконаних робіт №1 за травень 2018 року (т. 3 а.с. 157-164).

Розрахунок з боку позивача за надані товари підтверджується платіжними дорученнями № 1005 від 28.09.2018 року, № 631 від 12.06.2018 року, № 1004 від 28.09.2018 року, № 1012 від 03.10.2018 року, випискою з рахунку за 12.06.2018 року (т. 7 а.с. 41, 46-49).

Отримані роботи від ТОВ «М-Білдінг» були включені до актів виконаних робіт за договором підряду з ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «МОДУС» №17/08-2017 від 17.08.17 року, №20/02-2018 від 20.02.18 року (т.3 а.с. 45-49).

Без укладання договору ТОВ «Орбіта плюс» здійснювалось постачання позивачу мішків поліпропіленових.

За вказаними господарськими операціями були складені видаткові накладні: № 356 від 27.09.2016 року, №368 від 13.10.2016 року, №387 від 25.10.2016 року, №411 від 09.11.2016 року, №428 від 21.11.2016 року, №447 від 02.12.2016 року, №453 від 06.12.2016 року, №466 від 14.12.2016 року, №476 від 21.12.2016 року, №4 від 20.01.2017 року.

Розрахунок з боку позивача за надані товари підтверджується платіжними дорученнями № 1245 від 26.09.2016 року, № 1418 від 12.10.2016 року, №1493 від 20.10.2016 року, №1698 від 08.11.2016 року, №1795 від 18.11.2016 року, №1915 від 02.12.2016 року, № 1938 від 06.12.2016 року, №2042 від 14.12.2016 року, №2106 від 21.12.2016 року, №112 від 19.01.2017 року (т. 6 а.с. 133-142).

01 травня 2018 року між позивачем (замовник за договором) та ТОВ «Сістем - інжинірінг» (підрядник за договором) укладено договір підряду №010518 (т. 2 а.с. 150-154).

Відповідно до п. 1.1. договору, підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами, з власних матеріалів та/або матеріалів замовника виконати та здати замовнику в установлені даним договором строки ремонтно-оздоблювальні роботи за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Ідзиковських, 3б, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи на умовах, передбачених даним договором.

Про виконання вказаного договору свідчать: акт виконаних робіт № 1 за травень 2018 року, довідка про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2018 роу (т. 3 а.с. 165-175, т. 4 а.с. 56).

Розрахунок з боку позивача за виконані роботи підтверджується платіжними дорученнями №№ 181,182 від 22.04.2016 року.

Отримані роботи від ТОВ «Сістем - інжинірінг» були використані для виконання робіт за договором підряду з ТОВ БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «МОДУС» №17/08-2017 від 17.08.2017 року (т.3 а.с. 31-35).

Також за вказаними господарськими операціями позивачу контрагентами були видані податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).

Отже, одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина 1 статті 632 ЦК України).

Згідно з частина 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За пунктом 198.3 цієї ж статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення суми податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду на суму податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання умов договорів поставки товару між позивачем - ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ» та його контрагентами, за умовами якого підприємство надає одержувачу товари та послуги, до суду були надані договори, видаткові накладні, платіжні доручення, документи, що свідчать про подальше використання придбаного товару та послуг у власній господарській діяльності, які враховуються для визначення суми податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, відповідають вимогам Закону №996-ХІV, а від так, є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТВП ЮКОН», ТОВ «М-БІЛДІНГ», ТОВ «Торговий Дім «Орбіта Плюс», ТОВ «Сістем Інжинірінг», у перевіряємий період, а також те, що ці операції спричинили реальні зміни майнового стану позивача.

Крім того, слід зазначити, що в акті перевірки не зазначено, що податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто, цей факт не є спірною обставиною.

Податковий орган, стверджуючи про відсутність у позивача реальних господарських операцій, не заперечує того факту, що внаслідок цих операцій змінився майновий стан позивача - він отримав товар, який в подальшому використовував у власній господарській діяльності. Ці факти подальшого використання позивачем товару взагалі податковий орган не спростовує.

Щодо відсутності довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, суд зазначає, що їх отримання здійснювалось особисто директором ТОВ «БК «Інком», про що свідчить особистий підпис.

Крім того, суд не приймає доводів контролюючого органу щодо відсутності документів, які підтверджують якість товару, оскільки податкове законодавство не ставить право платника на формування податкових вигод у залежність від наявності таких документів, а тому їх ненадання, за умови підтвердження поставки продукції іншими первинними документами, не є підставою для висновку про нездійснення господарських операцій.

Вищевказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного суду, що викладені у постановах від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17, від 12 червня 2018 року у справі № 822/2198/17, від 05 червня 2018 року у справі №2а-1570/6063/12, від 21 серпня 2018 року у справі № 826/17880/15.

Щодо наявності кримінальних проваджень відносно посадових осіб ТОВ «СістемІнжинірінг», суд зазначає, що ні на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, ні станом на час розгляду даної справи інформація стосовно винесення вироку щодо посадових осіб вказаного товариства відсутня. Сам факт наявності кримінального провадження, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04 квітня 2018 року у справі №808/2519/15.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним податкового обліку.

Вищевказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного суду, що викладені у постановах від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17, від 12 червня 2018 року у справі № 822/2198/17, від 05 червня 2018 року у справі №2а-1570/6063/12, від 21 серпня 2018 року у справі № 826/17880/15.

Окрім того, суд звертає увагу, що ТОВ «Будівельна компанія «ІНКОМ» не мало господарських відносин з ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК АДЕЛЬ» та ТОВ «БК Необуд».

Суд вважає, безпідставними посилання податкового органу, як на підставу нереальності господарських операцій не підтвердження ланцюгу постачання, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні лише відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Згідно із частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами для визначення податкового кредиту мали реальний характер, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та спричинили реальні зміни майнового стану позивача.

Вищевказана правова позиція відповідає численним висновкам Верховного суду, в тому числі у рішенні від 06.03.2018 року по справі №826/15950/15, які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд також вважає необхідним зазначити, що Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив:

«70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Відповідна позиція викладена у рішенні Верховного Суду України, який у постанові від 11 грудня 2007 року (справа № 21-1376во06) дійшов висновку, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 21-4953а15 у справі за позовом приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник - Міжрегіональне головне управління ДПС - Центральний офіс з обслуговування великих платників) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позивачем були надані належним чином оформлені документи, передбачені законодавством про податки та збори, відповідач, навпаки, не надав належних та допустимих доказів порушення позивачем діючого податкового законодавства України щодо не підтвердження здійснення господарських операцій за договорами, укладеними з ТОВ «ТВП ЮКОН», ТОВ «М-БІЛДІНГ», ТОВ «Торговий Дім «Орбіта Плюс», ТОВ «Сістем Інжинірінг».

Посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» щодо контрагентів є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року в справі №К/800/39786/15.

Інформація з баз даних АІС «Податковий блок» та податкова інформація щодо контрагентів позивача, на яку посилався відповідач, є неприйнятною, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція міститься у численних рішеннях Верховного Суду, в тому числі рішеннях від 06.02.2018 року по справі №816/166/15-а (№К/9901/8403/18), від 27.03.2018 року в справі №816/809/17.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема в ухвалі Вищого адміністративного суду від 28.10.2013 року в справі К/9991/8144/12 (справа №2а/0570/17166/2011).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 04 жовтня 2019 року №, №, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті в супереч вимогам Конституції та законів України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, з урахуванням принципів адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 жовтня 2019 року №, №, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір за подання даного адміністративного позову у розмірі 25375,17 грн., суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 жовтня 2019 року №, № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 04 жовтня 2019 року №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1547260,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 386815,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 04 жовтня 2019 року №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток 328809,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 82202,25 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНКОМ» (місцезнаходження: 84333, Донецька обл., місто Краматорськ, вул. Уральська, буд. 12, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 25 375 (двадцять п`ять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 17 коп.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини 03 лютого 2020 року.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв