Справа № 522/19104/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р.м. ОдесаСправа № 522/19104/19

Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одесса 14 січня 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Голобородько Д.В.,

за участі:

представника апелянта Сокол-Міхєєвої М.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ігнатьєвої І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до адміністратора центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради Шматоваленко Оксани Вікторівни та Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги адміністратору центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради Шматоваленко Оксані Вікторівні та Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № П4-8536-2019 від 08 листопада 2019 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини справи та не надано правової оцінки наявності механічних пошкоджень обкладинки паспорту позивача та наявному у ньому підпису, самочинно проставленому останнім у неналежному місці.

При цьому, апелянт наголошує, що державним реєстратором вірно кваліфіковано вчинене позивачем правопорушення та правомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання.

В процесі обробки наданих документів, адміністратором Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради Шматоваленко О.В. виявлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке полягає у тому, що він проживає з пошкодженим паспортом громадянина України, про що складено протокол про адміністративне правопорушення № П1-8536-2019 від 08 листопада 2019 року.

Внаслідок чого, постановою Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П4-8536-2019 від 08 листопада 2019 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді попередження за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ст. 198 КУпАП України.

Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 198 КУпАП, з чим частково погоджується колегія судів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 19 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, громадянин повинен надійно зберігати паспорт.

Про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 198 КУпАП передбачено, що умисне зіпсуття паспорта чи недбале зберігання паспорта, що спричинило його втрату,- тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 198 КУпАП, за наслідком виявлення факту проживання останнього з пошкодженим паспортом громадянина України.

В свою чергу, надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, колегія зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії суб`єктів владних повноважень, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В даному випадку, у якості фактичної підстави притягнення позивача до адміністративної відповідальності суб`єктом владних повноважень зазначено про встановлений факт проживання позивача з пошкодженим паспортом громадянина України.

Між тим, надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові колегія суддів зазначає, що диспозицією ст. 198 КУпАП встановлено відповідальність за умисне псування паспорта його власником, або за недбале зберігання паспорту, що спричинило його втрату.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що встановлений суб`єктом владних повноважень факт проживання позивача з пошкодженим паспортом не є складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 198 КУпАП України.

В свою чергу, під час судового розгляду даної справи апелянтом зазначено, що позивачем у межах спірних правовідносин вчинено умисне псування свого паспорта.

Проте, з тексту складеного протоколу та оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення неможливо встанови які саме пошкодження наявні на думку суб`єкта владних повноважень у паспорті позивача, що дає підстави вважати необґрунтованою оскаржувану постанову.

В свою чергу, зазначений під час судового розгляду справи факт пошкодження обкладинки паспорту позивача, а також факт наявності підпису особи у місці, де передбачене проставляння підпису у разі вклеювання фотокартки, на думку колегії суддів, не може свідчити про умисне пошкодження паспорту позивачем.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

Проте, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при розгляді даної справи.

В даному випадку, судом першої інстанції залучено до розгляду даної справи двох відповідачів, а саме адміністратора центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_2 та Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

В свою чергу, з аналізу положень КУпАП вбачається, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, державні реєстратори діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Тобто, відповідні реєстратори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

В даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

В даному випадку, судом першої інстанції помилково не встановлено того, що державний реєстратор не є належним відповідачем у даній справі, а як наслідок судом помилково не зроблено висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 724/716/16-а).

В свою чергу, щодо поданої у судовому засіданні позивачем заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у сумі 12 000,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В даному випадку, сторони у справі (крім суб`єктів владних повноважень) мають право на розподіл понесених витрат на правничу допомогу адвоката.

При цьому, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат має бути співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами.

Крім того, розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

В свою чергу, на підтвердження понесених витрат позивачем надано угоду № 1 про надання правової допомоги від 14 лютого 2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19 лютого 2020 року.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що з наданих доказів неможливо встановити відповідність заявлених позивачем витрат на правову допомогу фактично виконаній адвокатом роботі, так як позивачем не надано описів наданих адвокатом послуг, актів виконаних робіт, калькуляції затраченого адвокатом часу, тощо.

Внаслідок чого, колегія суддів позбавлена можливості встановити витрачений адвокатом час на надання послуг позивачу, а як наслідок підтвердити обґрунтованість заявленої до відшкодування суми.

Більш того, колегія суддів вважає, що дана категорія адміністративних справ належить до категорій справ незначної складності, а як наслідок чого вважає завищеною зазначену адвокатом суму у 12 000,00 грн., так як така сума майже в 5 разів перевищує суму встановленого законодавцем прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права під час розгляду даної справи, що є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року - змінити.

Внести до резолютивної частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року наступний абзац: «у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до адміністратора центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради Шматоваленко Оксани Вікторівни про скасування постанови - відмовити».

В решті - залишити рішення без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, покласти на Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у сумі 12 000 гривень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.