Справа № 200/14854/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 р. Справа№200/14854/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засіданні Синкової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

за участю

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Павліха С.М.

В С Т А Н О В И В:

27.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення, компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій та середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим що він проходив військову службу з 05.08.2015 року по 06.02.2018 року у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Позивач є учасником бойових дій ті відповідно до діючого законодавства має право на додаткові відпустки.

Але при звільненні його з військової частини відповідач не розрахувався з ним в повному обсязі не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки та невикористані дні щорічної основної відпустки.

Просить зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити несплачену компенсацію за не використані додаткові відпустки у розмірі - 5553 грн. на його користь.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити на його користь грошове забезпечення за січень 2018 року в розмірі 1612,33 грн.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористані 2 календарних дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в розмірі 716,06 грн.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити на його користь середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2018 року по день фактичного розрахунку.

29.01.2020 року від відповідача в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України через канцелярію суду надійшов відзив згідно з яким відповідач не визнає позовні вимоги та вказує наступне.

По перше він вказує, що позивачем порушено шестимісячний строк на звернення до суду, встановлений ст.122 КАС України.

По друге, щодо посилання позивача на недоотримання грошового забезпечення за січень 2019 року.

Відповідно до Закону України від 25.03.92 р. N 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.

При цьому згідно зі статтею 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Також відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 № 774/13/84/-13 військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Отже, норми КЗпП про мінімальну заробітну плату та мінімальний посадовий оклад не поширюється на військовослужбовців, а виплата грошового забезпечення (не заробітної плати) на час служби позивача регулювалось ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Наказом МВС від 04,07.2014 № 638 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та Постановою КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

У вказаних нормативно-правових актах грошове забезпечення військовослужбовців не прив`язується до мінімальної заробітної плати, а встановлюється окремо у розмірах передбачених в документі (наприклад додаток №6 до Постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294), Станом на січень 2019 посадовий оклад ОСОБА_1 складав 685 гривень.

Таким чином військова частина не порушила ніяких норм, щодо розміру виплати грошового забезпечення Позивачу в січні 2019 року, а посилання останнього на мінімальну заробітну плату та мінімальний посадовий оклад згідно трудового законодавства у даному випадку є безпідставним.

Щодо вимоги позивача нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористані 2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Відповідач вказує, що відповідну компенсацію було виплачено у березні місяці 2018 року. Для підтвердження надається копія відомості № 58 на перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 НГ України на березень 2018 року та Довідка про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Додатково зазначає, що в довідці, що надано суду у повному обсязі розкрито складові та розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що дає змогу прийти до висновку про повну відсутність заборгованості, щодо виплати грошового забезпечення та компенсації за 2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік.

На цих підставах позов просить залишити без розгляду.

05.02.2020 року через канцелярію суду надійшов уточнений адміністративний позов в якому позивач просить:

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити несплачену компенсацію за не використані додаткові відпустки у розмірі 10365,60 грн. на його користь.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити на його користь грошове забезпечення за січень 2018 року в розмірі 1612,33 грн.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити на його користь середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2018 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 05 лютого 2020 року.

05 лютого 2020 року в судове засідання з`явилися всі сторони та надали свої пояснення.

Суд відклав розгляд справи на 18 лютого 2020 року.

18 лютого 2020 року в судове засідання прибув позивач якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

18 лютого 2020 року в судове засідання прибув представник відповідача по справі який заперечував проти позовних вимог.

З`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Позивачем є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України відповідно до паспорту НОМЕР_2 виданого 12.02.1998 року, Словянським ГО УМВД України в Донецькій області (а.с.4-5).

Відповідачем є Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України яка є юридичною особою .

Відповідно до наказу № 189 від 05.08.2015 року позивач ОСОБА_1 був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 Східного територіального об`єднання Національної гвардії України з посадовим окладом 740 грн. (а.с.9).

Згідно з наказом № 28 від 06.02.2018 року позивач ОСОБА_1 був виключений зі складу військової частини НОМЕР_1 Східного територіального об`єднання Національної гвардії України та всіх видів забезпечення (а.с.10).

Свідоцтво учасника бойових дій серія НОМЕР_3 видане ОСОБА_1 09 серпня 2017 року (а.с.6).

Відповідно видана Довідка про безпосередню участь особи в антитерористичної операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 29.03.2019 року № 22/39 (а.с.7).

Згідно з Довідкою про отриманий дохід за останні 12 місяців перед звільненням цей дохід склав 130681,05 грн. (а.с.8).

Відповідно до відомості № 1 про перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 НГ України за січень 2018 року від 17.01.208 року під № 311 вказано прізвище ОСОБА_1 та вказана сума 2299,79 грн. (а.с.24-26).

Згідно з відомістю № 58 про перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 НГ України за березень 2018 року від 29.03.2018 року під № 8 вказано прізвище ОСОБА_1 та вказана сума 1744,64 грн. (а.с.27)

Відповідно до Довідки про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 нараховане в грудні 2017 року 23623,32 грн., в січні 2018 року 2110,67 грн., березні 2018 року 3183,03 грн. (а.с.28).

Згідно з Довідкою розрахунком на утримання вартості речового майна з ОСОБА_1 утримано вартість речового майна на суму 1390,64 грн. (а.с.29).

Вказані фактичні обставини сторонами за заперечуються.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем пропущено передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року було залишено без розгляду частина позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Щодо решти позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п.36.1.Інструкції

про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України

04 липня 2014 року N 638, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби грошове забезпечення виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пунктів 36.2 - 36.4 цього розділу).

Відповідно до п.36.5. цієї Інструкції, у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 36.3 і 36.4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У разі виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки грошова допомога на оздоровлення не виплачується і до розрахунку цієї грошової компенсації не включається.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Суд відхиляє твердження відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки питання щодо стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Щодо суті позовних вимог.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, ЗУ «Про національну гвардію України» від 13.03.2014 року №876, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон 2011) ,ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон 3551), ЗУ «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі Закон 504), ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон 3543).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизну та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону № 2011).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки, та за основну щорічну відпустку за 2018 рік, суд зазначає наступне

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 09.08.2017 року є учасником бойових дій, про що йому видано посвідчення від 09.08.2017 серії НОМЕР_3 , та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.6).

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки».

Пунктом 12 ст. 12 Закону 3551 передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону №2011, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

В силу вимог п.19 ст. 10-1 Закону №2011, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932 «Про оборону України» (далі - Закони № 3543 та № 1932, відповідно).

За визначенням ст. 1 Закону № 3543 особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932 визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в ст. 1 Закону № 3543 надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски. Однак, вказаним Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 09.08.2017 року по 06.02.2018 року.

Відповідач в своєму відзиві зазначив, що він виплатив грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки в березні 2018 року відповідно до відомості № 58 у сумі 1744,64 грн. (а.с.27).

Згідно з абзацом першим пункту 2 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати № для розрахунку суми компенсації приймається виплати за 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації.

Відповідно до Довідки № 57 від 20.04.2018 року про отриманий дохід за останні 12 місяців перед звільненням позивача цей дохід склав 130681,05 грн. (а.с.8).

Суд не приймає до уваги довідку № 63 від 18.02.2020 року надану відповідачем про грошове забезпечення позивача з лютого 2017 року по січень 2018 року в сумі 125309,05 грн.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача суми в довідці № 57 від 20.04.2018 року та у довідці № 63 від 18.02.2020 року не співпадають, тому що в довідці № 63 від 18.02.2020 року не враховані суми виплачені позивачу пізніше. Тому, просив суд брати до уваги довідку № 57 від 20.04.2018 року про отриманий позивачем дохід за останні 12 місяців перед звільненням в розмірі 130681,05 грн.

Середньоденний дохід становить 130681,05 : 353 календарних днів = 370,20 грн.

Кількість днів додаткової відпустки з 09.08.2017 року по 06.02.2018 року становить 7 днів.

Загалом сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки складає 2591,40 грн. (7х370,2= 2591,40 грн.)

З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.08.2017 року по 06.02.2018 рік, - то позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18-а та постанови Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019 року по тієї ж справі, висновки якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги по стягненню з відповідача грошової компенсацію за невикористану додаткову відпустку за період з 09.08.2017 року по 06.02.2018 року в сумі 2591,40 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити на його користь грошове забезпечення за січень 2018 року в розмірі 1612,33 грн.

Згідно із Законом України від 25.03.1992 року N 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до статті 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Статтею 3 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Суд зазначає, що порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Таким чином, норми КЗпП про мінімальну заробітну плату та мінімальний посадовий оклад не поширюється на військовослужбовців, а виплата грошового забезпечення під час служби позивача регулювалось ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Наказом МВС від 04,07.2014 № 638 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та Постановою КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

У вказаних нормативно-правових актах грошове забезпечення військовослужбовців не прив`язується до мінімальної заробітної плати, а встановлюється окремо у розмірах передбачених в Додатках до цих актів.

Відповідно до наказу № 189 від 05.08.2015 року позивач ОСОБА_1 був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 Східного територіального об`єднання Національної гвардії України з посадовим окладом 740 грн. (а.с.9).

Згідно письмових пояснень представника відповідача в наказі № 189 від 05.08.2016 року наявні помилки в даті невірно вказаний рік (2015 замість 2016) та невірно визначено тарифний розряд позивача (а.с.39).

Згідно уточненого наказу № 189 від 05.08.2016 року позивач ОСОБА_1 був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 Східного територіального об`єднання Національної гвардії України з посадовим окладом 685 грн. за 6 тарифним розрядом (а.с.40).

Також, згідно висновку службового розслідування за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння старшим сержантом ОСОБА_1 , було підтверджено факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння старшим сержантом ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу № 28 від 06.02.2018 року позивача ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та позбавлено позивача премії за період 01.01.2018 року по 31.01.2018 року та з 01.02.2018 року по 06.02.2018 року.

Згідно з Довідкою про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 нараховане позивачу в січні 2018 року складає 2110,67 грн. (а.с.28).

Виплата в січні 2018 року складала посадовий оклад ОСОБА_1 685 гривень, оклад за військове звання 50,00 грн., надбавку за вислугу років 220,50 грн., надбавку за виконання особливо важливих завдань 477,75 грн. та винагороду за учать в АТО 677,42 грн. В цьому ж місяці він був позбавлений премії та щомісячної додаткової грошової допомоги

Таким чином Військова частина не порушила норм законодавства, щодо розміру виплати грошового забезпечення позивачу в січні 2018 року, а посилання останнього на мінімальну заробітну плату та мінімальний посадовий оклад згідно трудового законодавства у даному випадку є безпідставним.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації за невикористані позивачем додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.08.2017 року по 06.02.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.02.2018 року, підлягають задоволенню у загальній сумі 2591,40 грн.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для його розподілу відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частковою.

Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 несплачену компенсацію за не використані додаткові відпустки за період з 09.08.2017 року по 06.02.2018 року в розмірі 2591 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто одну) гривню 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду прийнято в нарадчій кімнаті та його вступну та резолютивну частину проголошено в судовому засіданні 18 лютого 2020 року.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Хохленков