Справа № 540/2663/19
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2663/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

представника відповідача - Салій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що у зв`язку з окупацією частини території України та проведенням антитерористичної операції змушена була покинути своє постійне місце проживання та переміститись на підконтрольну України територію в Херсонську область, Олешківський район, с. Ювілейне.

Після переміщення вона звернулася до Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації для взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6512-5859 від 18.11.2014 року.

30.09.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про виплату заборгованості по пенсії за період з 01.10. 2016 року по 01.09.2019 року та роз`яснення причин виникнення боргу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 702/П-99-1 від 28.10.2019 року позивачу повідомлено, що вона дійсно перебуває на обліку Пенсійного фонду України в Херсонській області з 01.07.2014 року і з цього часу їй призначено пенсію. Враховуючи акт обстеження матеріально - побутових умов від 28.07.2016 року № 909 комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та вирішення питань пов`язаних із призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, наданням субсидій, пільг населенню у виняткових випадках Олешківської районної державної адміністрації прийнято рішення про припинення соціальних виплат. У зв`язку з чим з 01.10.2016 року виплати пенсії було призупинено.

Після поновлення виплат пенсії, з 01.09.2019 року по 01.10.2019 року виникла заборгованість.

Таким чином, з вини відповідача не виплачена пенсія за період з 01.10.2016 року по 30.10.2019 року.

Вважає, бездіяльність відповідача противоправною та такою, що грубо порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 , за період з 01.10.2016 року по 01.10.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 року по 01.10.2019 року.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року відкрито спрощене провадження в справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

28.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та вирішення питань, пов`язаних із призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, наданням субсидій, пільг населенню у виняткових випадках Олешківської районної державної адміністрації прийнято рішення про припинення позивачу соціальних виплат (витяг з протоколу від 09.09.2016 № 11). Враховуючи прийняте Комісією рішення, виплату пенсії позивачу припинено з 01.10.2016 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону № 1706 внутрішньо переміщена особа зобов`язана: повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду. Позивачем вказані вимоги Закону № 1706 не виконано, місце перебування позивача з 01.10.2016 року не відомо. За змістом підпункту 2 п.12 Порядку № 365 соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Таким чином, діючи відповідно до вимог п.5 ч. 1 ст.49 Закону № 1058, положень Закону № 1706 та постанови № 365 Головне управління Фонду правомірно припинило виплату пенсії позивачу з 01.10.2016 року. Позивач звернулась до Олешківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Фонду із заявою про поновлення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі 30.09.2019 року. Виплату пенсії позивачу поновлено з 01.09.2019 року. В поточному режимі пенсія виплачується з листопада 2019 року. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду передбачений статтею 122 КАС України.

Ухвалою суду від 16.01.2020 року вирішено адміністративну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 03.02.2020 року.

03.02.2020 року розгляд справи відкладено на 10.02.2020 року.

10.02.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву. Відповідач зазначає, що на виконання пункту 1 постанови № 637 ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 року по 31.08.2019 року Головним управлінням Фонду обліковано суму пенсії, яка буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Виплату пенсії позивачу поновлено з 01.09.2019 року. В поточному режимі пенсія позивачу виплачується з листопада 2019 року, щодо виплати боргу з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року Головним управлінням Фонду направлено клопотання до Пенсійного фонду України щодо виплати суми пенсії. Головне управління Фонду, здійснюючи пенсійні виплати позивачу, діє на підставі, в межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України, а підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

У судове засідання, призначене на 10.02.2020 року позивач не з`явилася, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні представник відповідача по суті позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 - пенсіонер за віком, зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 .

В 2014 році позивач виїхала з тимчасово окупованої території та була взята на облік як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки від 18.11.2014 року № 6512-5859. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Олешківському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 01.07.2014 року як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до витягу з протоколу № 11 від 09.09.2016 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам та вирішення питань, пов`язаних із призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`я, наданням субсидій, пільг населенню у виняткових випадках за результатами розгляду подання з урахуванням акту обстеження соціально-побутових умов № 909 від 28.07.2016 року, відповідно до пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішню переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365 вирішено припинити соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 .

30.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Олешківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Фонду із заявою про поновлення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28.10.2019 року № 702/П-99-1 ОСОБА_1 повідомлено, що враховуючи акт обстеження матеріально-побутових умов від 28.07.2016 № 909 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та вирішення питань, пов`язаних із призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, наданням субсидій, пільг населенню у виняткових випадках Олешківської районної державної адміністрації прийнято рішення про припинення соціальних виплат (витяг з протоколу від 09.09.2016 №11). Виплату пенсії припинено з 01.10.2016. Після надходження інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, пенсію поновлено з 01.09.2019 року. В поточному режимі пенсія буде виплачуватися з листопада 2019 року.

Щодо поновлення виплати пенсії з жовтня 2016 року відповідач повідомив, що виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності 21.08.2019.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час зазначений порядок не прийнято.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено клопотання до Пенсійного фонду України щодо виплати боргу за період з 01.09.2019 року по 30.10.2019 року.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому основи соціального захисту, а також форми і види пенсійного забезпечення, визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, з огляду на положення статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Положення частини 1 статті 27 цих же основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058), згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI.

Відповідно частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, закон, який є спеціальним, вичерпних випадків припинення пенсійних виплат не передбачав, але унормовував, що ці інші випадки припинення пенсійних виплат можуть бути передбачені тільки законом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що зазначені підстави не є передбаченими законом підставами для припинення виплати пенсії, оскільки постанова КМУ № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" не є законом, а є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому право позивача на отримання пенсії було безпідставно порушено відповідачем. Отже, зазначені відповідачем підстави не є належними для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 Закону № 1058.

Крім того, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Суд зазначає, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Як встановлено із матеріалів справи, відповідачем припинено виплату пенсії на підставі Порядку № 365. Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав припинення виплати пенсій.

Підстави припинення виплати передбачені ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не за застосований та не доведений.

Таким чином, суд зазначає про порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону №1058-VI, оскільки з 01.10.2016 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що він правомірно діяв , відповідно до п.1 постанови № 637.

Так, постановою КМ України від 21.08.2019 року № 788 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" зазначено:

"У постанові Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. N 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" у пункті 1:

доповнити пункт абзацами такого змісту:

Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України".

Постанова № 788 набрала чинності з 01.09.2019 року після публікації в газеті "Урядовий кур`єр" № 165 від 30.08.2019 року.

Однак, відповідач припинив виплату пенсії позивачу з 10.10.2016 року, тому посилання відповідача на приписи нормативного акту, який ще не діяв на час вчинення протиправних дій є безпідставним.

Відповідно до витягу з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 відповідно до індивідуального перерахунку за період 01.09.2016 - 31.10.2019 сума пенсії до виплати складає 168207 грн. 22 коп.

Також, суд приймає до уваги практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я" (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачу з 01.09.2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки визначена ним підстава припинення сплати пенсії не ґрунтується на законі як виді нормативно-правового акта України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" встановлено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду доказу правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Судом встановлено, що сума пенсії, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року становить 168207,22 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року у сумі 168207,22 грн.

Стосовно пропуску строку звернення позивача з даним позовом, суд зазначає, що частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, цим кодексом, зокрема частиною 2 статті 122 встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені їй суми пенсії, починаючи з вересня 2016 року, не отримані нею з вини відповідача, який призначає і виплачує пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату їй призначеної пенсії, з вересня 2016 року, тобто за минулий час. Та такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Тому суд вважає, що у даному випадку, позивач строків звернення до суду із позовом не пропустила, оскільки, на підставі вказаного вище закону, вона має право захистити своє право на отримання виплати нарахованої їй пенсії, без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання даного судового рішення у місячний строк з дати набрання рішення законної сили.

Керуючись статтями 9, 90, 242 - 246, 250, 255, 295, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року у сумі 168207 грн. 22 коп.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17 лютого 2020 р.

Суддя С.О. Варняк

кат. 112010204