Справа № 826/8544/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Київ № 826/8544/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва за позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.12.2016 №№, .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2017 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 05.10.2017, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Ухвалою від 13.02.2020 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача на Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми ПДФО та військового збору є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємством, яке на думку контролюючого органу має ознаки фіктивності. А тому правочини, що укладені між позивачем і таким контрагентом не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє право на віднесення до витрат сум по взаємовідносинам з ТОВ «Лім Сервіс».

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2016 відповідачем на підставі акта перевірки №335/26-54-13-03-17- від 30.11.2016, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- НОМЕР_1 , яким позивачу за порушення п.п.44.1, 164.2.9, 167.1, 170.2.2, 170.2.6 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 3 960 100,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 3 167 944,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціям в сумі 792 156,00 грн;

- , яким позивачу за порушення п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» всього в сумі 296 991,75 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 237 595,80 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 59 398,95 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов`язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах.

Так, під час проведення контрольного заходу та розгляду заперечень позивача на акт перевірки і ППР, встановлено отримання позивачем доходу від ТОВ «Арчі Капітал» за наслідками продажу цінних паперів на загальну суму 15 839 720,00 грн.

Фактичність та правомірність господарської операції із ТОВ «Арчі Капітал», за наслідками якої позивачем отримано дохід в сумі 15 839 720,00 грн відповідачем не заперечується.

В той же час, позивачем до контролюючого органу надано Договір №БВ4-3-1/62 від 08.06.2015, укладений між ОСОБА_2 (покупець) і ТОВ «Лім Сервіс» про купівлю цінних паперів (які були в подальшому продані ТОВ «Арчі Капітал»), акт виконаних робіт, виписку по операціям з цінними паперами, квитанції до прибуткових касових ордерів, за змістом яких ОСОБА_1 в перевіряємому періоді понесено витрати на суму 15 829 160,19 грн.

Однак, даних документів відповідачем до уваги не прийнято, оскільки відповідно до отриманих працівниками податкової міліції усних пояснень (в телефонному режимі) від гр. ОСОБА_3 (директора і засновника ТОВ «Лім Сервіс»), останній не причетний до господарської діяльності даного товариства.

Як наслідок, ПДФО розраховано ДПІ наступним чином: 15 839 720 (дохід) * 20% = 3 167 944,00 грн., тобто без врахування витратної частини.

Військовий збір нарахований автоматично на суму ПДФО.

Не погоджуючи з обґрунтованістю наведених доводів відповідача, як наслідок, правомірністю оскаржуваних ППР, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Так, чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов`язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов`язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб`єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов`язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Відповідно, висновки, в даному випадку, відсутності у позивача права на формування витратної частини, до яких дійшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності контрагента позивача ТОВ «Лім Сервіс», яка (фіктивність) встановлена в акті перевірки з огляду на наявність пояснень в телефонному режимі особи, яка нібито є директором ТОВ «Лім Сервіс», не сприймаються судом як преюдиційна обставина, відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб ТОВ «Лім Сервіс» або безпосередньо ОСОБА_1 було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

До того ж, суд приймає до уваги те, що контролюючим органом не надано доказів проведення документальних перевірок ТОВ «Лім Сервіс» в рамках яких було б встановлено неправомірне формування вказаним суб`єктам господарювання дохідної частини по взаємовідносинам з позивачем.

В той же час, як вбачається з акта (повторної) перевірки від 24.02.2017 №3/26-15-13-06-12-, проведеної ГУ ДФС у м. Києві під час розгляду заперечень позивача на акт первісної перевірки (а.с.31-34 том 1), контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарських операцій між позивачем і ТОВ «Лім Сервіс», що вказані в наданих позивачем до перевірки договорі №БВ4-3-1/62 від 08.06.2015, акті виконаних робіт, виписці по операціям з цінним паперами, квитанцій до прибуткових касових ордерів.

Жодних зауважень до належності оформлення наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Ідентичні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Лім Сервіс» долучено позивачем до матеріалів справи (а.с.66-208 том 1).

Суд не вбачає за необхідне надавати детальний аналіз даної операції купівлі-продажу, адже акт перевірки таких зауважень в собі не містить, а суд не є контролюючим органом та не наділений повноваженнями на проведення, на відміну від відповідача, перевірок; відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

До того ж, наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів ТОВ «Лім Сервіс» підтверджується понесення позивачем витрат в перевіряємому періоді на суму 15 829 160,19 грн при придбанні цінних паперів, які в подальшому були продані ТОВ «Арчі Капітал»); відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 (а.с.268 том 1), останній підтверджує фінансово-господарські взаємовідносини очолюваного ним товариства з позивачем в спірний період.

За таких обставин доводи контролюючого органу про заниження позивачем ПДФО за перевіряємий період на суму 3 167 944,00 грн (15 839 720 (дохід) * 20% без врахування витратної частини) спростовуються належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи.

В той же час, приходячи до переконання про наявність підстав для скасування ППР в повному обсязі, суд приймає до уваги наступне.

В акті перевірки (а.с.18 том 1) відповідач робить висновок про те, що позивачем від продажу цінних паперів отримано пасивний дохід, який має оподатковуватись за ставкою 20%, відповідно до п.167.5.1 Податкового кодексу України.

Однак, доводи податкового органу про отримання позивачем пасивного доходу є помилковими, як такі, що суперечать п.167.5.3 Податкового кодексу України, за змістом якого термін «пасивні доходи» означає такі доходи: проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок; проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках; інші проценти (у тому числі дисконтні доходи); процентний або дисконтний дохід за іменним ощадним (депозитним) сертифікатом; плата (відсотки), що розподіляється відповідно до пайових членських внесків членів кредитної спілки; дохід, який виплачується компанією, що управляє активами інституту спільного інвестування, на розміщені активи відповідно до закону, включаючи дохід, що виплачується (нараховується) емітентом у результаті викупу (погашення) цінних паперів інституту спільного інвестування, який визначається як різниця між сумою, отриманою від викупу, та сумою коштів або вартістю майна, сплаченою платником податку продавцю (у тому числі емітенту) у зв`язку з придбанням таких цінних паперів, як компенсація їх вартості; дохід за іпотечними цінними паперами (іпотечними облігаціями та сертифікатами) відповідно до закону; відсотки (дисконт), отриманий власником облігації від їх емітента відповідно до закону; дохід за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю та дохід, отриманий платником податку у результаті викупу (погашення) управителем сертифікатів фонду операцій з нерухомістю в порядку, визначеному в проспекті емісії сертифікатів; інвестиційний прибуток, включаючи прибуток від операцій з облігаціями внутрішніх державних позик, у тому числі від зміни курсу іноземної валюти; роялті; дивіденди.

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем доходу, визначеного п.167.5.3 Податкового кодексу України, внаслідок чого доводи відповідача в цій частині є недоречними.

Разом з тим, п.170.2.9 Податкового кодексу України передбачено, що податковим агентом платника податку, який здійснює операції з інвестиційними активами з використанням послуг професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, є такий професійний торговець (крім операцій з цінними паперами, визначеними у підпункті 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу). Податковий агент під час кожного нарахування платнику інвестиційного прибутку нараховує (утримує) податок за ставкою, визначеною підпунктом 167.5.1 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу, та сплачує (перераховує) утриманий податок до бюджету під час кожного нарахування такого доходу, що не звільняє платника податку від подання річної податкової декларації при отриманні ним доходу, зазначеного у цьому пункті.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (п.168.1.1 ПК України).

Підпунктом 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку регулюється п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України.

За приписами пп.170.2.1 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Згідно пп.170.2.2 п.170.2 ст. 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Відповідно до пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Як зазначає позивач та не було заперечено і спростовано відповідачем, при виплаті доходу ТОВ «Арчі Капітал» виступало податковим агентом (ліцензія НКЦПФР серії АЕ 294743 від 18.02.2015), а отже зобов`язано було розрахувати позитивну різницю між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, утримати і сплатити до бюджету відповідну суму ПДФО, відповідно до вимог п.170.2.9 Податкового кодексу України, внаслідок чого ОСОБА_1 не є суб`єктом сплати податку за наслідками досліджених під час перевірки операцій купівлі-продажу цінних паперів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, внаслідок чого оскаржувані ППР в частині основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій, що застосовані пропорційно до суми основного платежу, підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Однак, суд погоджується з правомірністю застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції в сумі 170 грн за неподання декларації, що знайшло своє відображення в ППР № від 15.12.2016 (згідно розрахунку а.с.23 том 1), оскільки відповідно до неведеної вище норми п.170.2.9 Податкового кодексу України, навіть у випадку сплати ПДФО податковим агентом, позивач в будь-якому випадку зобов`язаний був подати податкову декларацію при отриманні інвестиційного прибутку.

З урахуванням викладеного вище, Окружний адміністративний суд м. Києва приходить до висновку, що ППР № від 15.12.2016 є правомірним та не підлягає скасуванню в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 170 грн, а ППР № є протиправним та підлягає скасуванню повністю.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2016 в частині основного платежі в сумі 3167944,00 грн, штрафних (фінансових) санкцій в сумі 791986,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 №.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 7999,68 грн (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн 68 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У М. КИЄВІ (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович