Справа № 440/4976/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4976/19
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Савченка О.Г.

представника відповідача - Нештап В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа: Кременчуцька міська рада Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа: Кременчуцька міська рада Полтавської області про визнання протиправною по відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення від 25.11.2019 про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання повторно розглянути та видати містобудівні умови та обмеження для проектування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач протиправно відмовляє у наданні містобудівних умов та обмежень з посиланням на заборону будівництва на відведеній мені земельній ділянці капітального гаражу, оскільки земельна ділянка передана їй у власність рішенням Кременчуцької міської ради від 02.02.2016 з кадастровим номером :08:005:0632 має цільове призначення для будівництва індивідуального гаража.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.01.2020 до суду надійшов відзив відповідача у якому, останній зазначав, що земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_1 передана позивачу для експлуатації та обслуговування сараю на умовах оренди. Стверджував, що Кабінетом Міністрів України м. Керменчук внесено до Списку історичних населених місць, а тому за приписами ч. 3 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" для розроблення та затвердження генеральних планів вказаного міста необхідна наявність історико-археологічного опорного плану, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини. Історико-археологічний опорний план м. Кременчука до цього часу не затверджено а тому у відповідності до постанови Кабміну від 21.02.2018 №92 проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт у межах історичного ареолу повинна розроблятися з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування. Вказана норма була чинною до 01.01.2019, а відтак на цей час неможливо застосувати норму яка б дозволяла проектування будівництва за наявності історико-містобудівного обґрунтування, про що повідомлено позивача.

03.02.2020 до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач зазначав про безпідставність тверджень відповідача стосовно того, що земельна ділянка передана ОСОБА_1 в оренду, оскільки земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 у власність згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2019 "Про передачу земельних ділянок у власність громадянам в м. Кременчуці". Стверджував, що у заяві чітко вказано про намір будівництва індивідуального гаражу та демонтаж сараю розміщеного за вказаною адресою.

Вказував на безпідставність тверджень відповідача щодо необхідності розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт у межах історичного ареалу повинна розроблятися з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування, оскільки така норма була чинною до 01.01.2019 у той час як позивач звернувся із заявою про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - індивідуального гаража 11.11.2019 отже вказана вимога до нього не застосовується.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області (ІІІ сесія VII скликання) від 02.02.2016 "Про передачу земельних ділянок у власність громадянам в м. Кременчуці" передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 24 кв.м для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 .

12.11.2019 позивач звернувся до управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про видачу містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_2 , яка передана ОСОБА_1 у власність згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області (ІІІ сесія VII скликання) від 02.02.2016.

Листом від 25.11.2019 за вих. №28-06/1842/33 управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Переверзєвій Т.Г. відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації та неподанням документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень. згідно частини третьої статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Зазначено, що у поданій заяві не вказано вид будівництва. Також повідомлено, що відповідно до п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №92 "Про внесення змін до Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць" у разі не затвердження історико-архітектурного опорного плану населеного місця, що внесене до Списку історичних населених місць України, проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт у межах історичного ареалу розробляється з урахуванням вимог історико - містобудівного обґрунтування, порядок розроблення якого визначається наказом Мінкультури та Мінрегіону.

З 01.01.2019 за умови відсутності затвердженого в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану будь - яке нове будівництво, реконструкція та капітальний ремонт в історичних населених місцях у тому числі в тих, в яких визначені історичні ареали, є неможливим. Проектна документація на вищевизначені види будівництва в історичних населених місцях повинна розроблятися виключно відповідно до затвердженого в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану.

На сьогоднішній день місто Кременчук не має затвердженого в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану.

Рекомендовано звернутися за містобудівними умовами та обмеження для проектування об`єкта будівництва після внесення змін до генерального плану м. Кременчука.

Однак, позивач не погодився з відмовою у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з підпунктом 9 пункту а) частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, стосовно надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Частиною другою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 24 кв.м з кадастровим номером :08:005:0632, цільове призначення для індивідуального будівництва гаража.

Зі змісту копії заяви, наявної в матеріалах справи, поданої ОСОБА_1 до відповідача, судом встановлено, що метою отримання містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва є наявність у позивача наміру побудувати індивідуальний гараж на місці сараю, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Враховуючи викладене, твердження відповідача про відсутність у поданій позивачем інформації про вид будівництва є безпідставними.

Відповідно до частини першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У зв`язку з відмовою відповідача видати містобудівні умови та обмеження позивачу, порушено право останнього на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Крім того, частиною третьою статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" місто Кременчук включено у Список історичних населених місць України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.3002 №318 затверджено Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №92 пункти 8 та 9 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць викладено у наступній редакції "Проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) у межах історичних ареалів населених місць розробляється з урахуванням вимог затвердженого в установленому законом порядку історико-архітектурного опорного плану.

У разі незатвердження історико-архітектурного опорного плану населеного місця, що внесене до Списку історичних населених місць України, проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) у межах історичного ареалу розробляється з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування, порядок розроблення якого визначається наказом Мінкультури та Мінрегіону."

Вказана норма підлягала застосуванню до 01.01.2019.

В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що історико-археологічний опорний план м. Кременчука на день звернення позивача із заявою про надання містобудівних умов та обмежень не затверджено.

Відсутність правового регулювання питання надання містобудівних умов та обмежень та не виконання Керменчуцькою міською радою покладених на неї обов`язків, а саме не затвердження історико-археологічного опорного плану м. Кременчука не може бути підставою для позбавлення позивача права вільного користування належною йому земельною ділянкою шляхом її забудову в межах її цільового призначення.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відмова відповідача у видачі містобудівних умов та обмежень є протиправною та прийнятою з порушенням прав позивача.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Застосовуючи до спірних правовідносин практику ЄСПЛ суд дійшов висновку, що Управлінням містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не дотримано принципу "належного урядування", оскільки Кременчуцька міська рада у 2016 році передала позивачу земельну ділянку у власність саме для будівництва індивідуального гаража. При цьому позивач, як отримуючи земельну ділянку у власність, мав певні правомірні очікування щодо можливості її забудови в подальшому.

Разом з тим, відповідач фактично позбавив позивача права на використання земельної ділянки згідно її цільового призначення без надання йому будь - якої компенсації.

У зв`язку із викладеним суд вважає, що відповідачем не дотримано і концепції "правомірних очікувань", викладеної, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії", яка полягає у тому, що в особи, якщо вона дотрималась усіх вимог законодавства, виникають правомірні очікування, тобто особа має усі підстави вважати, що рішення уповноваженого органу є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.

За викладених обставин суд вважає, що у спірних правовідносинах Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області прийняло рішення без дотримання критеріїв, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також принципу "належного урядування" та концепції "правомірних очікувань".

Обираючи ефективний спосіб захисту прав позивач суд, враховуючи те, що правові наслідки для позивача породжує саме рішення відповідача, а не його дії, а тому належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, викладеного у формі листа від 25.11.2019 №28-06/1842/33, про відмову у наданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язання управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва від 12.11.2019, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ), третя особа: Кременчуцька міська рада Полтавської області (площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, викладене у формі листа від 25.11.2019 №28-06/1842/33, про відмову у наданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва від 12.11.2019, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 лютого 2020 року

Суддя С.С. Бойко