Справа № 640/5875/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року м. Київ № 640/5875/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ,

вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

третя особа Приватне акціонерне товариство «Квазар» (04136, м. Київ, вул. Північно-

Сирецька, 3)

про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Квазар», в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за списком №1 із червня 2018 року.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначила, що вона працювала на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці в період з 01 вересня 1987 року по 28 серпня 1995 року, то має відповідний стаж і право на призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку. На думку позивача, відмова відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах суперечить вимогам статей 19, 46 Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 03 травня 2019 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк відзиву на адміністративний позов не надав.

Водночас, позивач подала до суду клопотання про прискорення розгляду даної справи.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві за результатами розгляду звернення позивача від 18 вересня 2018 року та від 10 жовтня 2018 року щодо призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви позивача від 27 червня 2018 року надало відповідь листом від 06 листопада 2018 року №105695/08.

Вказаним листом позивачу зазначено, що нею не подано до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві необхідних документів, оформлених відповідно до чинного законодавства щодо підтвердження пільгового стажу роботи по Списку №1, в призначенні пенсії за віком (список №1) на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим їй відмовлено у призначенні пенсії.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній і культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статей 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для призначення пенсії на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах позивачу, необхідним є настання наступних умов:

- досягнення 45 років 6 місяців;

- стаж роботи не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, що дають право на пільгову пенсію;

- за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 17 років у жінок.

Наведені норми кореспондують положенням статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон N 1058-IV).

Cуд звертає увагу, що відмова у призначенні пенсії мотивована виключно відсутністю довідки про пільговий стаж позивача.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок N 383), передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що при зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 подала пенсійному органу копію трудової книжки.

При цьому, Приватне акціонерне товариство «Квазар» на запит позивача щодо отримання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній повідомило, що у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться усі необхідні та оформлені належним чином записи про займану посаду і період виконуваної роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а тому у ПАТ «Квазар» немає підстав для надання позивачу такої довідки.

Тобто, позивач вживала заходів отримання всіх документів, які вимагав пенсійний орган, однак вони не були надані нею з незалежних від неї причин.

Водночас, суд зазначає, що вищенаведеними нормами чинного законодавства передбачено витребування уточнюючих довідок виключно у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, однак відповідачем наявність такої ситуації не підтверджена жодними доказами.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на неподання позивачем всіх документів, зокрема, довідки, є такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести наявність трудового стажу, крім надання трудової книжки.

Пунктом 3 Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 9 Порядку №383 пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками, призначаються:

1) за Списком N 2, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку N 1, а інша в Списку N 2;

2) на загальних підставах, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку N 1 або Списку N 2, а інша цими Списками не передбачена.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

За змістом пункту 9 вказаного Порядку перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з пунктами 4.2, 4.3 Порядку N 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

З аналізу наведених норм Закону N 1788-ХІІ, Порядку N 383 та Порядку N 637, Порядку N 442 вбачається, що основними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є:

1. Наявність професій та виробництва в Списках;

2. Надання уточнюючої довідки з необхідними реквізитами, що повинна відповідати первинним документам, які підтверджують, що особа була зайнята в шкідливих умовах праці;

3. Документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів проведення атестації робочого місця. Також у наявній в матеріалах справи копії трудової книжки відсутні відомості щодо проведення атестації робочого місця.

З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року за №1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року за №10, Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року за №162 та від 16 січня 2003 року за № 36 затверджено Списки №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому, на спірний період роботи позивача, з 06 липня 1988 року по 1991 рік, діяла постанова Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, якою затверджено Списки №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Однак, даною постановою посада позивача, оператора прецизійної фотолітографії, відсутня в Списку №1 та Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року за №10 передбачені у списку посади позивача, однак дана постанова поширюється на ті правовідносини які були чинні на час її прийняття чи пізніше під час дії постанови. Водночас, суд зазначає, що посада позивача міститься у Списку №2, затвердженому постановою №10, а не у списку №1, як стверджує позивач.

Порядок застосування зазначеного Списку №2 визначається Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року за №383 і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/117731.

Згідно положення п. 3 зазначеного Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Отже, списки, передбачені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 застосовуються при визначенні права на пенсію лише тих осіб, які певний час працювали на відповідних посадах у період чинності саме цих списків. Лише у такому випадку, до пільгового стажу зараховується весь період роботи незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується факт роботи на посаді оператора прецизійної фотолітографії у період дії постанови №10, то у суду наявні підстави стверджувати про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу усього періоду роботи на даній посаді.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 11 березня 1994 року №162 до Списку №2 відноситься посада: « 2170600а-15916 Оператори прецизійної фотолітографії».

Водночас, для перерахунку пільгової пенсії за Списком №2 законодавчо передбачені інші умови щодо наявності загального та пільгового стажу, визначеного статтею 13 Закону N 1788-ХІІ.

Так, для призначення пенсії на підставі пункту «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах позивачу, необхідним є настання наступних умов:

- досягнення 51 року;

- стаж роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах, що дають право на пільгову пенсію;

- за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у жінок.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд приходить до висновку про відсутність підстав для з`ясування питання можливості призначення їй пенсії, адже в межах таких правовідносин її права та законні інтереси не порушені.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Зі змісту частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

В контексті наведених правових норм суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, адже посада позивача, яка надає право на пільгове обчислення пенсії відноситься до Списку №2.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук