Справа № 640/25763/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Київ № 640/25763/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Липецької О.Г., третьої особи ОСОБА_1 , у відсутність інших учасників у справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання протиправною та скасування постанови,

установив:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про:

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойки Людмили Романівни (Штойка Л.Р.) про стягнення виконавчого збору від 11.12.2019 у виконавчому провадженні №52754174.

В обґрунтування заявлених вимог вказав на незаконність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для її винесення, оскільки державним виконавцем попередньо не приймалася постанова про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №52754174.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази. Пояснила, що відповідачем не вказано про солідарного боржника, затягнуто повернення виконавчого документа на рік, реального виконання не проведено, порушено порядок прийняття рішень та, власне, застосовано при прийнятті оскаржуваної постанови невірну підставу.

Третя особа ОСОБА_1 позицію позивача підтримала.

Представники відповідача й іншої третьої особи в засідання не прибули, причини неявки Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» не повідомили, жодних заяв, клопотань не надсилали.

Отже суд, заслухавши пояснення представника позивача й третьої особи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

28.10.2016 старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Юрчик І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52754174 з примусового виконання виконавчого листа №756/1385/15 виданого 17.11.2015 Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з позивача на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пені 100000 грн.

17.05.2017 старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Юрчик І.О. винесено постанову про арешт майна боржника №52754174, якою накладено арешт на все майно боржника у межах суми 110250 грн.

21.12.2018 Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» подано заяву про повернення виконавчого документа за заявою стягувача.

03.12.2019 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойкою Л.Р. прийнято постанову про арешт коштів боржника, а 11.12.2019 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойкою Л.Р. у виконавчому провадженні №52754174 винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 10000 грн, з підстав: «Рішення у самостійний термін не виконано».

20.12.2019 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойкою Л.Р. у виконавчому провадженні №52754174 винесено постанову зняття арешту з коштів та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (до відділу ДВС від представника стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа без подальшого його виконання). Прийнято рішення про виведення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Позивач, враховуючи наведені обставини, не погодившись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, вважаючи, що вона прийнята з грубим порушенням норм чинного законодавства, при відсутності законних підстав, звернувся до суду з даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частинами першою статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Здійснюючи правовий аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.10.2019 у справі №580/1328/19 (провадження №К/9901/18925/19) зазначив, що цим Законом, який регулює питання виконавчого збору, по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-УІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, та у іншому випадку - в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, зокрема на підставі пункту 1 частини першої статті 37, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

У відповідності до наявних матеріалів справи, постанова від 28.10.2016 про відкриття виконавчого провадження №52754174 винесена старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Юрчик І.О. згідно статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону №1404-VІІІ.

При цьому, 11.12.2019 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойкою Л.Р. у виконавчому провадженні №52754174 винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 10000 грн, з підстав: «Рішення у самостійний термін не виконано».

20.12.2019 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повернуто стягувачу.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору згідно положень Закону №1404-VІІІ є, зокрема, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Зокрема, у відповідності до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір справляється саме за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір даного збору обчислюється згідно частини другої цієї ж статті.

При цьому, згідно частини першої статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без вчинення заходів на примусове виконання рішення та, відповідно, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Таким чином, доводи про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, є помилковими.

Власне, такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема у постановах від 15.02.2018 у справі №910/1587/13, від 28.02.2019 у справі №819/1116/17, від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а.

Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Аналіз наведених обставин справи дає підстави для висновку, що державним виконавцем не здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом.

Суд наголошує, що всупереч нормам чинного законодавства, постанові про стягнення виконавчого збору в даному випадку не передувала постанова про закінчення виконавчого провадження, такої постанови винесено не було. Натомість, заява стягувача (Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль») про повернення виконавчого документа за їх заявою з 21.12.2018 не розглянута і лише 20.12.2019 вирішено питання про повернення виконавчого листа №756/1385/15, виданого 17.11.2015 Оболонським районним судом міста Києва.

Крім того, у постанові про стягнення виконавчого збору, підставою вказано: «Рішення у самостійний термін не виконано», однак Закон №1404-VIII такої підстави для винесення оскаржуваної постанови не містить.

Також, суд звертає особливу увагу, що відповідно до виконавчого листа №756/1385/15 виданого 17.11.2015 Оболонським районним судом міста Києва, в ньому зазначено про стягнення солідарно з позивача та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пені 100000 грн, однак матеріали виконавчого провадження вказують про стягнення даної пені у повному розмірі лише з позивача.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що постанова відповідача про стягнення виконавчого збору від 11.12.2019 у виконавчому провадженні №52754174 прийнята з порушенням норм чинного законодавства, при відсутності законних підстав, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, відповідачем до суду не подано доводів на спростування викладених у позовній заяві обставин.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли відповідачем належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку та задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог судовий збір у розмірі 768,40 грн підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-247, 287, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 , - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойки Людмили Романівни про стягнення виконавчого збору від 11.12.2019 у виконавчому провадженні №52754174.

Стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_2 (місцезнаходження фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 76 А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 35008087).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження юридичної особи: 01011, місто Київ, вулиця Лєскова, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 23494105).

Повний текст рішення складено й проголошено в судовому засіданні 19.02.2020.

Суддя О.М. Чудак