Справа № 214/67/20
Суддя: Малаховська І. Б.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/67/20
2-а/214/76/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Малаховської І.Б.,

за участю: секретаря Перог Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі адміністративну справу № 214/67/20 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції Калугіна Євгенія Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про аміністратвине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.12.2019 року серії ЕАК № 1922876 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про аміністратвине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.12.2019 року серії ЕАК № 1922876.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 грудня 2019 року відповідачем була винесена постанова серії ЕАК № 1922876 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425,00 грн.

Вищезазначену постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правил дорожнього руху вона не порушувала, а дії відповідача при її винесені ( складанні) є протиправними.

Відповідач 30.12.2019 року зупинив її автомобіль без будь-яких правових підстав. Після зупини автомобіля зобов`язав її надати для перевірки документи, що засвідчують право керування автомобілем. Всі необхідні документи були надані інспектору для перевірки, але при цьому, відповідач, як вона вважає, безпідставно почав вимагати від неї для ознайомлення чинний договір обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог законодавства розглянув справу на місці зупинення транспортного засобу, що суттєво порушило її права.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог за таких підстав.

Відповідно до п. 2.1 (г) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власниками наземних транспортних засобів та п. 21.3. ст.. 31 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На відео зафіксовано, як під час розгляду справи позивач відмовлялася надавати страховий поліс. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс ( сертифікат).

Так, ним 30.12.2019 року під час патрулювання в м. Кривому Розі по м-н. Сонячному був помічений транспортний засіб Мазда3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою. Автомобіль було зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», він підійшов до водія і повідомив причину зупинки. Попросив пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс. З вищезазначених документів позивачем не було надано поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власниками наземних транспортних засобів. На відео № …..2231 на 01-00 хв. зафіксовано усні пояснення свідка, дівчина яка знаходилась в автомобілі позивача сказала, так фара не працює та почала телефонувати своєму чоловікові, який прийшов та підтвердив, що ліва фара дійсно не працює, також на вищезазначеному відеозаписі зафіксовано інше правопорушення, позивач керувала транспортним засобом без страхового полісу, на прохання пред`явити страховий поліс позивач відповіла, що не надасть.

Під час розгляду справи від позивача не надходило жодного клопотання. Після з`ясування усіх фактичних даних ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі полісу ( сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власникам наземних транспортних засобів, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи в письмову провадженні. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі , просила суд задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання також не з`явився. причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 268 КАС України усправах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язк у Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові та відеодокази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за таких підстав.

Відповідно до постанови серії ЕАК № 1922876 від 30.12.2019 року ОСОБА_2 30.12.2019 року о 21-50 год. в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, порушила п. 2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП ( а.с.10).

Крім того, судом було відтворено та оглянуто відеозаписи який містяться на ДВД-диску долученого відповідачем до відзиву.

З відео файлу який міститься на ДВД диску вбачається, що ОСОБА_2 була зупинена працівниками патрульної поліції, в зв`язку з тим, що в неї в темну пору доби не працювала ліва фара ( ближне світло фар).

Тобто, інспектор патрульної поліції мав обґрунтовані підстави зупинити автомобіль позивача (не для перевірки поліса страхування) і оскільки він дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то, відповідно, правомірно вимагав в позивача пред`явити документи, що посвідчують наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Те, що позивач не погоджується з діями інспектора, не звільняє її від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивач керувала автомобілем Мzda3 з державним номерним знаком НОМЕР_1 з не працюючою лівою фарою та не пред`явив на вимогу інспектора для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 2.1ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та згідно з пунктом 2.4а ПДР на вимогу працівника міліції пред`явити такий для перевірки.

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII із змінами та доповненнями, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 вищезазначеного закону передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Суд відхиляє аргументи позивача, що наявність в матеріалах справи чинного страхового полісу № АО/092196 звільняє її від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП оскільки нормами чинного законодавства чітко встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати цей поліс при собі, та пред`явити його на вимогу поліцейського. Проте, як вбачається з запису нагрудного відео реєстратора, долученого до матеріалів справи,позивач дійсно відмовилась надати страховий поліс на вимогу поліцейського, чим порушила пункт 2.4. розділу 2 ПДР України.

Виходячи з наведених вище правових норм, суд приходить висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а, від 02 грудня 2019 року у справі № 766/10693/17

Посилання позивача, що оскаржувана постанова складена інспектором не за місцем скоєння правопорушення є помилковим, оскільки відповідно до частини другої статті 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Таким чином, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 121, 126 КУпАП, можуть розглядатися: 1) за місцем вчинення правопорушення; 2) за місцем обліку транспортних засобів; 3) за місцем проживання порушників.

Тому, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26 травня 2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху».

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про встановлення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки останнім було допущено порушення правил дорожнього руху, а саме 2.1 ПДР України.

Твердження позивача, про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд розцінює як спосіб уникнення останньої відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Суд визнає наданий відповідачем відеозапис належним та допустимим доказом по справі, оскільки згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, під час винесення спірної постанови позивачеві було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, право та порядок оскарження постанови згідно зі ст. ст. 287-289 КУпАП .

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин страви і їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1, ч.4 ст.73, ч.1 ст. 77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом при дослідженні спірної постанови встановлена її відповідність вимогам статей 256, 283-285 КУпАП.

Факт скоєння правопорушення підтверджується відеозаписом, наданим відповідачем.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не виконала вимогу поліцейського, порушила п.2.1 ґ ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126КУпАП, суд вважає, що в задоволенні позовних про скасування спірної постанови слід відмовити.

Щодо позовної вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними, то вони також не підлягають задоволенню за таких підстав.

Способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд у даній категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача у даній справі є скасування постанови ЕАК № 192287від 30.12.2019 року.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що дії відповідача щодо притягнення її до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Отже, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3) ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право в т.ч. скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення « рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»

На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 2, 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України , ст.ст. 126 ч. 1, 222, 251, 254, 255, 256, 280, 288 КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції Калугіна Євгенія Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про аміністратвине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.12.2019 року серії ЕАК № 1922876 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:інспектор роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Калугін Євгеній Геннадійович, адреса місця роботи: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11, Дніпропетровська область.

Суддя І.Б. Малаховська