Справа № 826/12301/16
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Парінова А.Б., Собківа Я.М.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019року

у справі № 826/12301/16 (розглянуту за правилами загального позовного провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ"

до відповідача Київської міської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» (ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (Київська міська митниця ДФС, Митниця) в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016;

- зобов`язати Київську міську митницю ДФС облікувати грошові кошти за митною декларацією ІМ-40 ДЕ №100250005/ від 06.05.2016, сплачені в якості фінансової гарантії, у інформаційній системі ДФС як надміру сплачені та підготувати Висновок і Реєстр, визначені пунктом 8 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 №1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 за №1679/28124, розділом ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643та передати висновок згідно з реєстром висновків для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно визначено ціну поставленого позивачем товару за резервним методом та відповідно винесено рішення про коригування митної вартості товару №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016.

Крім того, позивач зазначив, що для випуску товару у вільний обіг, ним надмірно сплачено до бюджету ввізне мито у сумі 38 920,42 грн та податок на додану вартість у сумі 163 465,77 грн. Позивач додатково звертався до Митниці із заявою про повернення вказаних платежів, однак відповідач відмовив у задоволенні такої заяви.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016 та зобов`язано відповідача облікувати грошові кошти за МД ІМ-40 ДЕ №100250005/ від 06.05.2016, сплачені в якості фінансової гарантії, у інформаційній системі ДФС як надміру сплачені та підготувати Висновок і Реєстр, визначені пунктом 8 Порядку взаємодії територiальних органів Державної фіскальної служби України, мiсцевих фiнансових органiв та територiальних органiв Державної казначейської служби України у процесi повернення платникам податкiв помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 №1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 за №1679/28124, розділом ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643 та передати висновок згідно з реєстром висновків для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано неповним з`ясуванням судом першої інстанції фактичних обставин справи та поставлених у позові обґрунтувань, зокрема не враховано, що позивач не здійснював підприємницьку діяльність упродовж останніх років, був працевлаштований та відповідно єдиний внесок сплачувався роботодавцем, крім того не враховано порушення податковим органом порядку прийняття податкової вимоги про сплату недоїмки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» (Покупець) та Компанією «Zeppelin International AG» (Продавець, Швейцарія) 29.01.2016 року укладений Договір купівлі-продажу запасних частин №16-ZUK-SP на поставку запасних частин, мастила, оливи, технічних рідин, спеціальних інструментів, обладнання, технічної літератури, рекламних матеріалів до екскаваторів, бульдозерів, грейдерів та іншої техніки виробництва CATERPILLAR та CATERPILLAR груп, а також інших марок (Запчастини) згідно кількості та цін, зазначених в інвойсах, які є додатком до цього контракту.

Поставка запчастин повинна здійснюватись автомобільним або авіаційним транспортом на умовах: СЕР Київ, або EX WORKS - Грімберген, Бельгія, (Інкотермс-20I0L або EX WORKS - склад уповноваженого дилера запасних частин, вказаних в пункті 1.1 цього Договору (Інкотермс-2010) поетапно, окремими партіями, в строки і обсягах узгоджених Сторонами згідно умов цього Договору з урахуванням навантаження та пакування (пункт 2.1 Договору). При поставці автомобільним або авіаційним транспортом на умовах FCA, за узгодженням Сторін, пункт відправки та умови поставки можуть змінюватися (пункт 2.2).

Відповідно до пункту 2.3 Договору умови поставки можуть бути змінені в разі, коли поставка буде здійснюватись не з головного складу в м. Грімберген, Бельгія, а зі складів уповноважених дилерів в мм. Ніймеген Нідерланди; Кельн, Гамм, Німеччина; м. Мінербіо, Італія, м. Відень, Австрія, м. Токіо, Японія і т.п. В такому разі умовами поставки вважаються ті, що зазначені в інвойсах. Ціни на запасні частини визначаються за кожною окремою позицією в дійсному інвойсі Продавця (пункт 4.3).

Відповідно до пункту 4.6 Договору оплата кожної отриманої партії Запчастин повинна бути здійснена Покупцем в доларах США або Євро протягом 60 календарних днів після дати поставки Запчастин за банківськими реквізитами Продавця, вказаними в статті 13 цього Договору, з відміткою платежу: за обладнання по Договору №16-ZUK-SP інвойс №(поточний номер).

Оплата за Запчастини може проводитися згідно з виставленими інвойсами виробника, в яких обов`язково зазначається, що запчастини відвантажено продавцю для ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ».

04.05.2016 року, на підставі Договору №16-ZUK-SP та інвойсу №7295/2016 від 28.04.2016 ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ» ввезено на митну територію України товари та подано до Митниці ЕМД №100270005/2016/148364, відповідно до якої надано до митного оформлення товари:

- частини дорожньо-будівельної техніки CATERPILLAR-гусеничний опорний каток арт.UX111C0F - 4 шт. арт.UG297С0Н - 8 шт. - гусеничний підтримуючий ролик арт.UF297С0Н - 9шт. арт.UF297С0Н - 1 шт. - направляюче колесо ходове з вилкою арт.UХ133С0Р - 4шт. Країна виробництва - СN Торговельна марка - «ITR»; код УКТЗЕД (товар 7);

- частини дорожньо-будівельної техніки CATERPILLAR 8-гусеничний башмак арт.UV260С8Е610 - 86 шт. арт.UV240С5М610 - 86шт. арт.UV260С8Е610 - 2шт. Країна виробництва - IT Торговельна марка - «ITR» Виробник - «USCO SрА»; код УКТЗЕД (товар 8);

- частини дорожньо-будівельної техніки CATERPILLAR: - гусеничний ланцюг арт.UL240С5D43 - 2шт. - гусеничний ланцюг в зборі арт.UL260С9D4 4-2 шт. Країна виробництва - КR Торговельна марка - «ITR» Виробник - «USCO SрА»; код УКТЗЕД (товар 9).

Товариством визначено митну вартість постановленого товару за першим методом - за ціною договору, а саме: товару №7 за ціною - 509 830,5277 грн (3,81 EUR за 1 кг), товару №8 за ціною - 284 367,0174 грн (3,85 EUR за 1 кг), товару № 9 за ціною - 556 209,8829 грн (3,42 EUR за 1 кг).

До ЕМД №100270005/2016/148364 декларант позивача подано наступні документи:

- зовнішньоекономічний контракт №16-ZUK-SP від 29.01.2016;

- інвойс №7295/2016 від 28.04.2016;

- пакувальний лист №Р12891 від 28.04.2016;

- калькуляцію транспортних витрат №КМТ-0000184 від 04.05.2016;

- договір про перевезення (експедицію) №Z-2010-26 від 01.01.2010;

- договір про перевезення (експедицію) №02/04/2015 від 02.04.2015;

- договір про перевезення №L-600 від 01.04.2015;

- заявку-договір на перевезення №2704 від 27.04.2016;

- прайс-лист відправника Б/н від 29.04.2016;

- копію декларації країни відправлення №MRN 16ITQTC1T0025718E6 від 28.04.2016;

- сертифікат про походження товару №U/0257785 від 29.04.2016;

- CMR № 551718 від 28.04.2016;

- повідомлення про готовність до відвантаження та прийняття поставки б/н від 27.04.201612.03.2016.

Електронним повідомленням від 04.05.2016 о 18:34 декларанта позивача повідомлено про необхідність подання додаткових документів на підтвердження митної вартості, у зв`язку із наданням неповних відомостей про митну вартість, зокрема вказано, що подані для здійснення митного контролю документи, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до пункту 2.5 зовнішньоекономічного договору від 29.01.2016 №16-ZUK- SP продавець ZEPPELIN INTERNATIONAL AG повинен направити покупцеві ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ» повідомлення про готовність до відвантаження, яке повинно містити, серед іншого, такі обов`язкові відомості: - найменування вагу і номери запчастин; - ціну по кожній окремій позиції.; та відповідно до пункту 2.6 після отримання такого повідомлення покупець зобов`язаний негайно підтвердити продавцю про прийняття поставки. Однак до митного оформлення подано інвойс від виробника товару USCO SpA від 28.04.2016 №7295/2016.

Крім того, митним органом вказано, що згідно наданої до митного оформлення ДМВ між продавцем товарів та покупцем існує взаємозалежність, а тому у митного органу є підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Враховуючи наведені обставини відповідач зобов`язав позивача надати:

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Листом від 05.05.2016року декларантом позивача повідомлено, що частина витребовуваних митним органом документів надана з декларацією, тоді як складання інших документів (страхові документи, ліцензії чи авторські договори покупця та ін.) не передбачено умовами контракту.

Київською міською митницею Державної фіскальної служби 05.05.2016 прийнято рішення про коригування митної вартості товару №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016, яким скориговано митну вартість товару № 7 та встановлено за ціною - 527 470,87 грн; товару №8 та встановлено за ціною - 303776,49 грн та товару №9 та встановлено за ціною - 575 244,31 грн.

Згідно вказаного рішення митна вартість визначена за методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів з урахуванням вимог статті 60 Митного кодексу України та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органом доходів і зборів митних вартостях. МД від 17.11.2015 №10250005/2015/116318, від 03.11.2015 №10250005/2015/115583, від 11.02.205/2016/145901.

З метою випуску товару у вільний обіг, позивачем подано ЕМД №100270005/2016/148445 від 06.05.2016, згідно якої додатково сплачено митні платежі в сумі 202386,19 грн, в тому числі ввізне мито у сумі 38 920,42 грн та податок на додану вартість у сумі 163 465,77 грн.

18.07.2016 позивач звернувся до митного органу із заявою в якій просив визнати заявлену ним митну вартість товару, скасувати рішення про коригування митної вартості товару №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016 та повернути на рахунок ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ» фінансову гарантію як зайво сплачені митні платежі. До заяви позивач додав додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості у ЕМД №100270005/2016/148364, а саме:

- звіт №151 від 07.07.2016 про оцінку вартості товару;

- платіжне доручення в іноземній валюті №13/05 від 17.05.2016;

- довідку з банку про оплату ЕМД, а також документи, які вже надавались під час митного оформлення та письмові пояснення щодо відсутності певних документів.

Листом Київської міської митниці Державної фіскальної служби №4946/10/26-70-19-01 від 22.07.2016 позивачу відмовлено у застосуванні митної вартості, заявленої декларантом, з підстав існування розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

Позивач вважаючи дії митного органу щодо коригування митної вартості транспортного засобу, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом безпідставно здійснено коригування митної вартості поставленого позивачем товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті....;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:

1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;

2) витрати на транспортування після ввезення;

3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

З аналізу наведених норм вбачається право митних органів на здійснення контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Статтею 57 Митного кодексу України врегульовано методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частин п`ятої-восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини першої статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відтак, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

Як вбачається з наявних матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу неможливо застосувати інших методів.

При цьому апелянтом стверджується, що застосувати основний метод не можливо, оскільки:

- подані для здійснення митного контролю документи, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Так, відповідно до пункту 2.5 зовнішньоекономічного договору від 29.01.2016 №16-ZUK-SP продавець ZEPPELIN INTERNATIONAL AG повинен направити покупцеві ТОВ з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» повідомлення про готовність до відвантаження, яке повинно містити, серед іншого, такі обов`язкові відомості: - найменування вагу і номери запчастин; - ціну по кожній окремій позиції; та відповідно до пункту 2.6 після отримання такого повідомлення покупець зобов`язаний негайно підтвердити продавцю про прийняття поставки. Однак до митного оформлення подано інвойс від виробника товару USCO SpA від 28.04.2016 №7295/2016;

- згідно наданої до митного оформлення ДМВ між продавцем товарів та покупцем існує взаємозалежність, а тому у митного органу є підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок вплинув на заявлену декларантом митну вартість;

- в органу доходів і зборів наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості та інших умов, що могли вплинути на ціну товарів яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

- на письмову вимогу органу доходів із борів декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що позивачем надано достатнє документальне підтвердження та відповідні обґрунтування щодо можливості застосування основного методу визначення митної вартості товару.

Так зокрема, разом із ЕМД №100270005/2016/148364 декларант позивача подано повідомлення про готовність до відвантаження та прийняття поставки б/н від 27.04.2016 (а.с. 41), яке містить найменування, вагу і номери запчастин, ціну по кожній окремій позиції. Крім того, згідно даного повідомлення ТОВ з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» підтверджує дане замовлення і готовність забрати вантаж згідно списку.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, митним органом вказується на відсутність комерційної вигоди продавця Компанії «Zeppelin International AG» (Швейцарія) у зв`язку із зазначенням у інвойсі виробника товару, однак дані доводи не підтверджені жодними доказами чи обґрунтуваннями. Натомість позивачем надано докази оплати поставленого товару саме на користь продавця Компанії «Zeppelin International AG» (Швейцарія) (т.1 а.с. 114,115).

Крім того, відповідно до умов пункту 4.6 контракту, оплата поставленого товару згідно виставленими інвойсами виробника не суперечать такому контракту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

За приписами частин дванадцятої-п`ятнадцятої статті 58 Митного кодексу України той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що декларантом не подано підтверджуючих документів, що взаємозв`язок ТОВ з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» та Компанії «Zeppelin International AG» (Швейцарія) не вплинув на ціну товару, адже подання декларантом таких документів можливе лише під час надання відповіді на письмові обґрунтування митного органу, що такий вплив мав місце. Поряд із цим, такі твердження митного органу жодним чином не обґрунтовано, та є лише припущеннями.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інсанції, що взаємозв`язок ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ» та Компанії «Zeppelin International AG» (Швейцарія) не вплинули на митну вартість товарів, визначених позивачем у ЕМД №100270005/2016/148364.

Крім того, безпідставними є вимоги митного органу щодо надання до митної декларації доказів здійснення оплати за поставлений товар.

Відповідно до пункту 4.6 Договору №16-ZUK-SP від 29.01.2016 термін сплати складає 60 календарних днів після дати поставки товару, тому на час подання ЕМД №100270005/2016/148364 у позивача були відсутні банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Позивачем надано пояснення відповідачу з цього приводу, та в подальшому надано платіжне доручення в іноземній валюті №13/05 від 17.05.2016 та довідку з банку згідно яких оплата товару проведена за ціною згідно ЕМД №100270005/2016/148364.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до умов поставки FCA страхування товару імпортером не здійснювалося, а тому позивач не міг подати страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд України у постановах від 31.03.2015 у справах №21-127а15, та №21-53а15 зазначив, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Неподання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумніву достовірності наданої інформації.

Натомість митним органом не обґрунтовано, яким чином витребовувані документи дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані до митного оформлення документи, в тому числі й додатково позивачем, містять достатні відомості на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів за першим методом, відтак рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи правомірність висновків суду першої інстанції щодо протиправності рішення про коригування митної вартості, також підлягають задоволенню позовні вимоги про повернення сплачених в якості фінансової гарантії, у інформаційній системі ДФС як надміру сплачених, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №1146 цей Порядок визначає послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби (далі - ДФС) та структурного підрозділу ДФС, до функціональних повноважень якого належить організація ведення єдиного рахунку для зарахування авансових платежів (передоплати), що вноситься підприємствами до/або під час митного оформлення (далі - підрозділ ДФС), при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка А до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.), частині третій статті 11 глави ІІ Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.

Механізм повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені визначений розділом ІІІ Порядку №1146, який передбачає, що повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

У заяві зазначаються, зокрема, напрям(и) перерахування суми коштів (в тому числі й для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава, для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету).

До заяви додається: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку №1146 та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.

Митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства).

На підставі виписки з відповідного рахунку з обліку доходів державного бюджету у відповідній формі автоматизованої системи митного оформлення зазначаються реквізити відповідного платіжного документа та коригується відповідна звітність (у частині перерахованих до бюджету митних платежів).

У разі якщо заявником не виконано вимоги пункту 3 цього розділу, надано недостовірні дані та/або за наявності у нього податкового боргу (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відмова.

За приписами пунктів 5, 8 Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, повернення помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здiйснюється виключно на пiдставi заяви платника податку (за винятком повернення надмiру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фiзичних осiб, якi розраховуються органом ДФС на пiдставi поданої платником податкiв податкової декларацiї за звiтний календарний рiк шляхом проведення перерахунку за загальним рiчним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надмiру сплаченої суми протягом 1095 днiв вiд дня її виникнення.

У разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує:

висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згiдно з додатком 1 до цього Порядку;

два примiрники реєстру висновкiв за платежами, належними державному бюджету, за формою згiдно з додатком 2 до цього Порядку;

три примiрники реєстру висновкiв за платежами, належними мiсцевим бюджетам, та платежами, якi пiдлягають розподiлу мiж державним та мiсцевими бюджетами, за формою згiдно з додатком 3 до цього Порядку.

Враховуючи правомірність висновків першої інстанції, що прийняття рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №100250005/2016/000019/2 від 05.05.2016 призвело до надмірної сплати позивачем митних платежів, позивач має право на відшкодування вказаних коштів, в тому числі шляхом облікування таких коштів в рахунок майбутніх платежів або їх повернення.

Повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється за заявницькою процедурою. Тобто, обов`язковою умовою для вжиття відповідачем заходів, передбачений розділом ІІІ Порядку №1146, є подання позивачем відповідної заяви.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звертався до митного органу з відповідною заявою про повернення вказаних надмірно сплачених платежів, яка залишена відповідачем без задоволення. При цьому, таку заяву подано до набрання чинності Порядком №643 згідно Порядку №618, який втратив чинність у зв`язку із прийняттям Порядку №643.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання позивачем заяви в тому порядку, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин є достатньою умовою для висновку про дотримання позивачем порядку подання заяви про повернення митних платежів, оскільки зміни, що мали місце у законодавстві не можуть позбавити позивача на відновлення його порушених прав.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М. Собків

Повний текст постанови складено 19 лютого 2020 року