Справа № 561/77/20
Суддя: Дідик А. В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

смт Зарічне

17 лютого 2020 року Справа № 561/77/20

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі Расевич Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Інспектора сектора реагування патрульної поліції №3 Зарічненського відділення поліції Косенко Ігоря Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Зарічненського відділення поліції Косенко Ігоря Васильовича (далі по тексту відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення.

У обґрунтування позовної заяви зазначив, що 24 грудня 2019 року відповідач виніс щодо нього постанову про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 317552 від 24 грудня 2019 року. (далі по тексту Постанова), якою притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1,6 ст. 121, ст. 125 ч. 1 ст. 126 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у вигляді 425,00 гривень штрафу.

Згідно Постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він 24 грудня 2019 року близько 17 год. 10 хв. на автодорозя с. Тиховиж - с. Перекалля керував транспортним засобом марки "Ніссан Патрол", реєстраційний номер НОМЕР_1 із забрудненим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів, несправним задніми габарітними ліхтарями, при зупинці на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію а також не мав при собі посвідчення водія.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора СРПП №3 Зарічненського ВП Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненській області Косенко І.В., позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати накладене на нього адміністративне стягнення, оскільки вказаних порушень не вчиняв, зокрема, по причині відсутності у власності чи користуванні вказаного транспортного засобу.

Про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1,6 ст. 121, cт. 125, ч. 1, ст. 126 КУпАП, позивач дізнався лише 20 січня 2020 року, коли отримав засобами поштового зв"язку копію постанови про накладення адміністративного стягнення серія ДП18 № 317552 від 24 грудня 2019 року. Відповідачем також, були грубо порушені вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП. Відповідач порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, крім того будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення у останнього при складенні постанови були відсутні. Отже, вважає. що дана постанова про адміністративне правопорушення була винесена з порушенням його прав та вимог чинного законодавства.

ОСОБА_1 вважає, що не порушував вимог Правил Дорожнього руху тому у його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених 1,6 ст. 121, ст. 125, ч. 1, ст. 126 КУпАП. Просить визнати протиправною та скасувати Постанову.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом надіслання повістки про виклик до суду на адресу місця його роботи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фіксування судового засідання технічними засобами згідно ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснюється.

На підставі повного всебічного об`єктивного з`ясування обставин справи, дослідивши письмові докази по справі суд дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі за текстом -ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема за ч. 1, 6 ст. 121, ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП України передбачена відповідальність за, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Відповідно до п. 2,9 в. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10 жовтня 2001, № 1306 "Про Правила дорожнього руху"керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КпАП України передбачена відповідальність за, порушення керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим. Згідно п. 30.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10 жовтня 2001, № 1306 "Про Правила дорожнього руху", власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Так за ч. 1 ст. 126 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). Відповідно до п.2.1 «а» водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Позивач у позовній заяві зазначив, 20 січня 2020 року, ним, було отримано лист Національної поліції України Зарічненського відділення поліції Варашського ВП ГУНП в Рівненській області, в якому знаходилась, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 317552 від 24 грудня 2019 року, яку і просить скасувати.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Втім, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні даних правопорушень, в тому числі не зазначено жодних відомостей про фіксування подій на нагрудну камеру поліцейського, а також, не визначено, яким чином відповідач дійшов висновку, що позивач забрудненим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів, несправним задніми габарітними ліхтарями, при зупинці на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію а також не мав при собі посвідчення водія, а також відсутні відомості щодо порядку (черговості) дій поліцейського при складенні оскаржуваної постанови.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін диспозитивність та офіційного з`ясування всіх обставин у справі

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав і суду належних та допустимих доказів у підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах справи відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення, при цьому пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором відібрані не були і його підпис у оскаржуваній постанові відсутній.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним Постанови, суд вважає, що остання підлягає скасуванню, з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 244-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 317552 від 24 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1,6 ст. 121, ст. 125 ч. 1, ст. 126 КУпАП.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1,6 ст. 121, ст. 125, ч. 1. ст. 126 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. В. Дідик