Справа № 823/1937/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2020 року

Київ

справа №823/1937/17

адміністративне провадження №К/9901/48548/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Желєзного І.В., Стеценка С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №823/1937/17

за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним і скасування наказ, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2018 року (ухвалене в складі головуючого - судді: Гаращенка В.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року (ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Епель О.В., суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.), -

в с т а н о в и в:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - Уповноважена особа, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення повної інформації до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно гарантованої суми належної до виплати ОСОБА_1 в розмірі 35 124 грн. 34 коп.;

- визнати протиправним та скасувати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.09.2016 №42/2 «Про затвердження висновків комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є «нікчемними» в частині затвердження результатів проведення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 14.04.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахуванням коштів ОСОБА_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» в розмірі 35 124 грн. 34 коп.

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести доповнення до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначення сум, що підлягають відшкодуванню щодо рахунків ОСОБА_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» в розмірі 35 124 грн. 34 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у невключенні її до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суду, виходив з того, що кошти на рахунку позивачки є її вкладом, а позивачка- вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» у розумінні чинного законодавства. Відповідачем не доведено наявності правових підстав для не включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський», та правомірності прийняття наказу від 01.09.2016 р. № 42/2 в частині щодо позивачки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу

В квітні 2018 року Уповноважена особа звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Уповноважена особа у скарзі посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Скаржник зазначає, що судом не встановлено правову природу походження коштів на поточному рахунку позивача, які були ним залучені за договором позики. Також скаржник вказує, що договір позики № № 980-021-000221705 від 14.04.2016, укладений між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" без участі банку, як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором, по своїй природі не є вкладом згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Законом України "Про банки та банківську діяльність".

Відзив на касаційну скаргу позивачка до Суду не подала.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 24.05.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи.

Розпорядженням в.о. начальника управління забезпечення автоматизованогог документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 за № 1009/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2019 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Желєзний І.В., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.

Ухвалою від 11.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між позивачем і ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір від 14.04.2016 № 980-021-000221705, відповідно до умов якого позивач передає ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти на суму 35000,00 грн.

14.04.2016 позивачем перераховано на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 35000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3350089.

19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», перераховано кошти в розмірі 35124,34 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-021-000221705 від 14.04.2016 та оплата процентів».

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій беззаперечно встановлено, що станом на 19.05.2016 на рахунку позивача № НОМЕР_1 , який відкрито в ПАТ «Банк Михайлівський» перебували грошові кошти в загальному розмірі 35124,34 грн, що є вкладом позивачки, які ПАТ «Банк Михайлівський», прийнявши і зараховувавши на відкритий банківський рахунок ОСОБА_1 , зобов`язувався зберігати та повернути на вимогу останнього, що відповідачем по справі не спростовано належними та допустимими доказами.

ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі рішення НБУ від 23 травня 2016 року № 14/БТ, а виконавчою дирекцією Фонду 23 травня 2016 року прийнято рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», з подальшим продовженням строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» рішенням від 13.06.2016 № 991 та розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Рішенням Правління НБУ № 124-рш від 12.07.2016 оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», внаслідок чого виконавчою дирекцією Фонду винесено Рішення № 1213 від 12.07.2016, згідно з яким з 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду Ірклієнко Ю.П., якому делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13.07.2016 по 12.07.2018. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01.09.2016 Уповноважену особу Фонду змінено, та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016, якому рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24.01.2017 з 25 січня 2017 року делеговано повноваження уповноваженої особи Фонду, що визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а ОСОБА_2 з 25 січня 2017 року цим же рішенням було делеговано повноваження, визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Уповноваженою особою Фонду за результатами проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за період дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» та шість місяців після початку ліквідації наказом № 42/2 від 01.06.2016 затверджено викладені в акті № 2 від 01.06.2016 висновки, за змістом яких Комісією встановлено, що: на дату укладення договорів та здійснення правочинів відносно Банку діяла затверджена Правлінням Національного банку України 22.12.2015 постанова № 917/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" (далі - Постанова № 917) у відповідності до якої, на підставі норм статей 7,15, 55 Закону України "Про Національний банк України", статей 66, 67, 73, 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність" глав 3, 5, розділу І, та глави 12 розділу II затвердженого постановою Правління Національного банку України 17.08.2012 за № 346 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, встановлено факт здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" ризикової діяльності, віднесено ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних, встановлені для ПАТ "Банк Михайлівський" обмеження в діяльності в тому числі не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов`язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Зокрема, під час перевірки Уповноваженою особою Фонду виявлено, що 18.05.2016 Банком було укладено із ТОВ "Інвестиційно-Розрахунковий центр" Договір відступлення прав вимоги №1805 та 19.05.2016. Договір відступлення прав вимоги №1, в результаті укладення яких Банк здійснив розрахунок за даними договорами, а саме провів кредитну операцію з юридичною особою на суму: 870 000 000,00 грн. за договором відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016; та 561 585 182,51 грн. за договором відступлення прав вимоги №1 від 19.05.2016. Таким чином, банк надававши кредити у сумі 180 966 027,90 грн. порушив тим самим обмеження, що накладені Постановою № 917 зі змінами внесеними Постановою № 295, в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 585 182,51 гривень, на підставі укладених з ТОВ "Інвестиційно-Розрахунковий центр" Договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 при відсутності права на укладення таких правочинів, внаслідок чого і було зроблено висновок про те, що договори відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 укладені з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, а тому є нікчемними у відповідності до положень п. 2, 7- 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки повернення коштів по договорах позики фізичним особам товариство ініціювало за рахунок коштів, що були зараховані на підставі нікчемних Договорів відступлення прав вимоги № 1805 та № 1, комісія зазначила про нікчемність правочинів з перерахування (повернення позики) коштів на рахунки 12159 фізичних осіб шляхом зарахування 1 298 015 973,74 грн., зокрема і на рахунок позивача по цій справі, з підстав їх невідповідності положенням Цивільного кодексу України, та про те, що для позивача і інших фізичних осіб у такий спосіб не було створено жодних юридичних наслідків, оскільки фактично ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» не мали в розпорядженні достатніх коштів, а повернення коштів позивачу і іншим фізичним особам відбулося за рахунок банку.

Робоча комісія дійшла висновків, що всі описані вище дії відбувались з метою отримати кошти не від ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» і не за рахунок Банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов`язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримати кошти від Фонду, тобто за рахунок державних коштів, внаслідок чого витрати Фонду значно збільшено без будь- яких законних на те підстав, що й було покладено в основу наказу Уповноваженої особи Фонду від 01 червня 2016 року N42/2 про затвердження результатів проведеної перевірки, в тому числі і стосовно нікчемності правочину (транзакції) з перерахуванню ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» на рахунок Позивача коштів.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (і також Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Статтею 27 Закону № 4452 (в редакції Закону № 629-VIII від 16.07.2015) встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак. Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України". Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина третя статті 36 Закону №4452-VI).

Закон № 4452-VI визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.

Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

У справі, що розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 № 42/2 затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені в Акті № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб в сумі 1 298 015 973, 74 грн, у відповідності до положень пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

При цьому, Суд зазначає, що у частині третій статті 38 Закону № 4452-IV, якою врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Законом України від 16.07.2015 №629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (далі - Закон №629-VIII), який набрав чинності 12.08.2015 частину третю статті 38 Закону № 4452-IV доповнено пунктом 9 згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Дійсно, у зв`язку із зарахуванням коштів на поточний рахунок позивача у Фонду з`явились відповідні зобов`язання, що зумовило збільшення витрат держави в особі Фонду, пов`язаних з виведенням банку з ринку.

Водночас, збільшення витрат Фонду, пов`язаних з виведенням банку з ринку може мати негативні наслідки для вкладника у вигляді невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, у разі якщо таке зарахування відбулось після віднесення банку до категорії проблемних, а операції, укладення (переоформлення договорів), що передували збільшенню таких витрат - вчинені (укладені) саме з порушенням закону.

Так, в силу положень частини четвертої статті 75 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-ІІІ) проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Зокрема, перерахування банками за дорученням фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів відповідно до дефініцій, які містяться в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, є безготівковими розрахунками.

Законодавець пов`язує можливість здійснення платежів банком, віднесеним до категорії проблемних, в тому числі перерахування ним за дорученням фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону № 2121-III у разі, зокрема, здійснення банками ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, у тому числі віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

При цьому, згідно із постановою НБУ від 22.12.2015 № 217/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» постановлено, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до дати прийняття цієї постанови, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Таким чином, вчинення (укладення) банком, віднесеним до проблемних правочинів (у тому числі договорів) з порушенням норм законодавства, зокрема статей 73, 75 Закону № 2121-III, статей 2, 56 Закону № 679-XIV може бути підставою для невключення до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду у зв`язку із віднесенням таких правочинів (в тому числі договорів) до числа нікчемних відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Разом з цим, суд враховує, що дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України).

За загальним правилом, особа не може бути позбавлена права власності і права на вклад внаслідок внесення змін до закону. Разом з тим гарантії цього права, у тому числі обов`язок держави нести додаткову відповідальність через систему гарантування вкладів фізичних осіб, можуть зазнавати змін шляхом прийняття відповідних законів, у тому числі задля забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків.

Так, 19.11.2016 набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону №4452-VІ, внесені Законом №1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Тобто, з метою поширення гарантій Закону № 4452-VI до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом згідно із чинними законодавством. А саме, до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

У справі, яка розглядається судами встановлено, що правочин по наданню позивачем позики ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та операції по перерахуванню коштів позичальнику та повернення коштів з рахунку вказаного Товариства на рахунок позивача вчинені після віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних. Отже, кошти ОСОБА_1 відповідають чітко визначеним критеріям визначеним змінами, внесеними до Закону № 4452-VI Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивачка, відповідно - до вкладника.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що позивачка є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивачку, як вкладника банку, до переліку дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом.

Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №826/1674/18 і такі висновки враховуються судом під час вирішення даної справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи в частині не включення інформації щодо рахунку ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо зобов`язання Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи, оформлене наказом від 01.06.2016 № 42/2 про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Згідно із частинами 1, 2, 10 статті 38 Закону №4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 вказаного Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу чи рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення Уповноваженої особи не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року, № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, таке рішення не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб внаслідок його прийняття. Таким чином, права позивача у цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами цього банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо його оскарження, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Уповноваженої особи не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах).

Відтак, у частині позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», оформлене наказом від 01.06.2016 № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За правилами абзацу першого частини першої статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 N 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"- задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №823/1937/17 - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», оформлене наказом від 01.06.2016 № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , а провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №823/1937/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді І.В. Желєзний

С.Г. Стеценко