Справа № 580/1215/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1215/19 Головуючий у І інстанції - Гаращенко В.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі за позовом Фермерського господарства "Ружин" до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа: Головне управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Фермерське господарство "Ружин" звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа: Головне управління ДПС у Черкаській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 30.10.2018 року відповідно до якого ФГ «Ружин» визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 131855,74 грн., суму штрафних санкцій 165100,34 грн. та пеню в сумі 50115,39 грн.;

- № від 30.10.2018 року відповідно до якого ФГ «Ружин» визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 4453,66 грн., суму штрафних санкцій 37791,91 грн. та пеню в сумі 3152,33 грн.;

- № від 30.10.2018 року відповідно до якого ФГ «Ружин» визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 2575922 грн., суму штрафних санкцій 1287961 грн.;

- № від 30.10.2018 року відповідно до якого ФГ «Ружин» зобов`язано здійснити реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 188801 грн. та визначено суму штрафу в розмірі 94400,5 грн.

В обґрунтування вимог Фермерське господарство "Ружин" зазначило, що на підставі протоколу засідання загальних зборів спілки майнових паїв від 06.09.2006 року № 4 про розподіл майна СТОВ «Санжари», Фермерському господарству «Ружин» передано майно - основні засоби, на поліпшення та ремонт яких позивач поніс витрати, які безпідставно не визнаються контролюючим органом у зв`язку з відсутністю реєстрації нерухомого майна, а також їх обліком на позабалансових рахунках бухгалтерського обліку підприємства. При цьому, Відповідач помилково дійшов висновку про порушення Позивачем вимог щодо формування податкового кредиту, оскільки з контрагентами ТОВ «ЕВАЛАРС», ТОВ «МАЛОКС», ТОВ «Керлес Прайм», ТОВ «Енергетик 2017», TOB «ЗТК «ЗЛАТОПІЛЬ», ТОВ «ЗЕРНО - ТРЕСТ», ТОВ «РЕАЛАГРО - ЦЕНТР» здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні, належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, а висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами.

Також, Позивач звернув увагу про безпідставність нарахування податку з доходів фізичних осіб, військового збору та необхідність реєстрації податкових накладних, оскільки ФГ «Ружин» фактично не здійснило виплату паїв орендодавцям у натуральній формі. Як наслідок, у Позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та щодо реєстрації податкових накладних.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № від 30.10.2018 року, № від 30.10.2018 року, № від 30.10.2018 року, № від 30.10.2018 року.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головним управлінням ДФС у Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Черкаській області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Головне управління ДФС у Черкаській області вказує про порушення Позивачем вимог щодо формування податкового кредиту, оскільки господарські операції не відбулись внаслідок відсутності підтвердження операцій по ланцюгу постачання з ТОВ «ЕВАЛАРС», ТОВ «МАЛОКС», ТОВ «Керлес Прайм», ТОВ «Енергетик 2017», TOB «ЗТК «ЗЛАТОПІЛЬ», ТОВ «ЗЕРНО - ТРЕСТ», ТОВ «РЕАЛАГРО - ЦЕНТР» які мали господарські взаємовідносини з Позивачем.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Позивач вважає, що контролюючий орган у акті документально планової виїзної перевірки дійшов не вірного висновку, оскільки, у відповідності до протоколу засідання зборів спілки майнових паїв № 4 від 06.09.2019 року ФГ «Ружин» виділено в натурі майно для ведення фермерського (селянського) господарства, серед якого, зокрема наявне нерухоме майно, таке як корівник, телятник, свинарник, склади, тіки, комори, магазин, електростанція, вісова, пилорама тощо. Вказане майно використовується ФГ «Ружин» для здійснення основного виду господарської діяльності, а придбані будівельні матеріали, зазначені в акті використані для ремонту та забезпечення функціонування вказаних основних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Судом першої інстанції встановлено, що Фермерське господарство «Ружин» зареєстроване як юридична особа 31.07.2006 року, ідентифікаційний код 34464090 та є платником податку на додану вартість.

Відповідно до направлень від 07.09.2018 року № 1459/23-00-14-0806, від 10.09.2018 року № 1477/20-00-13-0409, від 14.09.2018 року №1503/23-00-14-0806 виданих Головним управлінням ДФС у Черкаській області, головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Головного управління ДФС у Черкаській області, інспектором податкової та митної справи І рангу, Пасічник Світланою В`ячеславівною , головним державним ревізором- інспектором відділу перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Черкаській області, радником податкової та митної справи ІІІ рангу, Кіяном Олегом Валентиновичем , головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірної роботи юридичних осіб управління податків та зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Черкаській області, інспектором податкової та митної служби III рангу, Євоновою Людмилою Володимирівною , відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, ст. 75, 77, 82 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року № 2755- VI та плану графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 08.08.2018 року № 1424 та на підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 28.08.2018 року № 1549 про перенесення строків проведення перевірки, проведена документальна планова виїзна перевірка фермерського господарства «Ружин» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року, валютного - за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року відповідно до затвердженого плану перевірок.

За наслідками перевірки складено акт № 388/23-00-14-0807/34464090 від 05 жовтня 2018 року.

Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

1. Вимог п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.5 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2 755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість по загальній декларації на загальну суму 1938546 грн., в т.ч.: за квітень 2016 року в сумі 2360 грн, за травень 2016 року в сумі 706011 грн., за червень 2016 року в сумі 5783 грн., за липень 2016 року в сумі 567 грн., за серпень 201 в року в сумі 12627 грн., за вересень 2016 в сумі 17817 три., за жовтень 2016 року в сумі 19293 грн., за листопад 2016 року в сумі 3062 грн., за грудень 2016 року в сумі 31479 грн., за січень 2017 року в сумі 18802 грн., за лютий 2017 року в сумі 29 грн., за травень 2017 року в сумі 371612 грн., за червень 2017 року в сумі 157877 грн., за липень 2017 року в сумі 53652 грн., за серпень 2017 року в сумі 79829 грн., за вересень 2017 року в сумі 2557 грн., за жовтень 2017 року в сумі 416630 грн., за грудень 2017 року в сумі 33693 гри,, за січень 2018 року в сумі 1118 грн., за квітень 2018 року в сумі 808 грн. та червень 2018 року в сумі 2940 грн.

2. Вимог п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п.198.5 п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI. в результаті чого занижено податок на додану вартість по спеціальній декларації, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 637376 грн., в т.ч. за квітень 2016 року в сумі 2360 грн., за серпень 2016 року в сумі 1336 грн. та за жовтень 2016 року в сумі 633680 грн.;

3. Вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, ФГ «Ружин» не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні з податком на додану вартість в сумі 284262 грн. (штрафні санкції будуть застосовані відповідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПКУ із змінами та доповненнями за період з 01.01.2017 року по 30.06.2018 року);

4. Вимог п.51.1 ст.51 та п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України, в частині повноти та достовірності відображення інформації в Податковому розрахунку за формою № 1- ДФ за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року;

5. Вимог абз. «г» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164; пункту 164.5 статті

164, підпункту 168.1.1 та підпункту 168,1.4 пункту 168.1 статті 168; абз «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 131855,74 грн. за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року;

6. Вимог пп.168.1.1, пп. 168.1.4. пп. 168.1.5 п.168.1 ст. 168; п. 171.1 ст. 171 та п. 1 176.2 «а» ст.176 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за період 01.07.2015 року по 30.06.2018 року;

7. Вимог 1.2, пп. 1.3, пп.1.4 та пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX та пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп. 168.1,4 та пп.168.1.5 п.168.1 ст. 168; п. 171.1 ст. 171 та п.176.2 «а» ст.176 в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання по військовому збору в сумі 4453,66 грн. за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року;

8. Вимог пп. 1.4 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX та пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4 та пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, в частині несплати та несвоєчасної сплати до бюджету військового збору за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року.

На підставі вказаного акту перевірки № 388/23-00-14-0807/34464090 від 05.10.2018 року Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 30.10.2018 року, яким ФГ «Ружин» визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 131855,74 грн., суму штрафних санкцій 165100,34 грн. та пеню в сумі 50115,39 грн.;

- № від 30.10.2018 року, яким ФГ «Ружин» визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 4453,66 грн., суму штрафних санкцій 37791,91 грн. та пеню в сумі 3152,33 грн.;

- № від 30.10.2018 року, яким ФГ «Ружин» визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 2575922 грн., суму штрафних санкцій 1287961 грн.;

- № від 30.10.2018 року, яким ФГ «Ружин» зобов`язано здійснити реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 188801 грн. та визначено суму штрафу в розмірі 94400,5 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на формування податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Позивач не зобов`язаний відслідковувати ланцюг постачання товарів контрагентам з якими він мав господарські взаємовідносини. Позивач правомірно відобразив у складі податкового кредиту суми податку на додану вартість за господарськими операціями з контрагентами на підставі належним чином оформлених останнім первинних бухгалтерських документів. Суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Черкаській області № від 30.10.2018 року, № від 30.10.2018 року, № від 30.10.2018 року, № від 30.10.2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Постачанням товарів згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 Податкового кодексу України є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України ).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції станом на час здійснення спірної господарської операції) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 цієї статті передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацом першим пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого та другого абзаців пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІ (надалі - Закон України № 996-ХІ).

Зі змісту статті 1 Закону України № 996-ХІ (в редакції станом на час здійснення спірної господарської операції) випливає, що первинний документ - це будь-який документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Законодавством не визначений вичерпний перелік документів, які можуть вважатися первинними, відтак таким, що підтверджують проведення господарської операції і на підставі яких формується звітність. Відсутність деяких реквізитів в одному з первинних документів не робить автоматично господарську операцію такою, що не відбулася.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України № 996-ХІ встановлені вимоги до первинного документу та визначена сфера застосування первинного документу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач у перевірений період відобразив придбання в податковому обліку та придбав у контрагентів:

- ТОВ «РЕАЛАГРО - ЦЕНТР» на підставі договору поставки № 18/05 від 18.05.2016 року в травні 2016 року насіння соняшника на загальну суму 3683332 грн., в т.ч. ПДВ 736666,40 грн.;

- TOB «ЗЕРНОТОРГОВА КОМПАНІЯ «ЗЛАТОПІЛЬ» на підставі договору поставки №15/05-1ЗД від 15.05.2017 року в травні, червні, липні 2017 року насіння соняшника на загальну суму 3000517 грн., в т.ч. ПДВ 500086,1 грн.;

- TOB «ЗЕРНО-ТРЕСТ» на підставі договорів поставки № 0510/16-1 від 05.10.2016 року, № 09/10/16-1 від 09.10.2016 року, № 2510/16-1 від 25.10.2016 року, № 17/05-1 від 17.05.2017 року, № 20/07-1 від 20.07.2017 року, № 16/04-3 від 16.04.2018 року, № 0207/1 від 02.07.2018 року та специфікацій до цих договорів у жовтні 2016 року, травні, липні 2017 року, квітні, липні 2018 року, насіння соняшника, насіння соняшника «Антей», «Бріо НК», «Неома НК», насіння кукурудзи «Гібрид Дніпровський», насіння пшениці озимої «Еліта», діамофоски, нітроамофоски, карбоміду, селітри аміачної, оливи моторні на загальну суму 3970119 грн., в т.ч. ПДВ 667288 грн.;

- ТОВ «ЕВАЛАРС» на підставі договору поставки № 1-10 від 01.10.2017 року в жовтні 2017 року селітри аміачної на загальну суму 262500 грн., в т.ч. ПДВ 43750 грн.;

- ТОВ «КЕРЛЕС ПРАЙМ» на підставі договору поставки № 123 від 01.10.2017 року в жовтні 2017 року селітри аміачної на загальну суму 262500 грн., в т.ч. ПДВ 43750 грн.;

- ТОВ «МАЛОКС» на підставі договору поставки № 400 від 01.10.2017 року в жовтні 2017 року нітроамофоски на загальну суму 1500300 грн., в т.ч. ПДВ 250050 грн.;

- ТОВ «ЕНЕРГЕТИК 2017» на підставі договору поставки № 10-86 від 01.10.2017 року в жовтні 2017 року дизельного палива на загальну суму 100144 грн., в т.ч. ПДВ 16690,67 грн..

Твердження Відповідача щодо ненадання первинних бухгалтерських документів щодо окремих контрагентів Позивача суд першої інстанції оцінив критично, з огляду на ту обставину, що Відповідачем не надано до суду першої інстанції актів про ненадання документів Позивачем, а також доказів на підтвердження запиту контролюючим органом наведених документів, також не надано їх і до суду апеляційної інстанції.

Положення статей 9, 77, 80 КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право платника податків довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику податків як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Факт виконання договірних зобов`язань сторонами підтверджується зареєстрованими податковими накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач оплатив вартість товарів, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та не заперечується контролюючим органом.

Отже, проведені господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності Позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Товари отримані від контрагентів мали реальний і товарний характер та були використані в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище і документами.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що Позивач або контрагенти Позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, в акті перевірки ревізорами не наведено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість твердження податкового органу, що господарські операції не відбулись внаслідок відсутності підтвердження операцій по ланцюгу постачання з юридичними особами ТОВ «АГРОПРОМ-ПРОДУКТ», ТОВ «СОЮЗ КЕПІТАЛ СТРОЙ», ТОВ «АЛЬЯНС МЕГА», ТОВ «ЗЕРНО ДІМ», які мали господарські взаємовідносини з контрагентами Позивача, з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на формування податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Позивач не зобов`язаний відслідковувати ланцюг постачання товарів контрагентам з якими він мав господарські взаємовідносини.

Платника податку не може бути позбавлено права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, яка свідчить про незаконність такого формування, при цьому платник податку не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його контрагентами, якщо платник податку на додану вартість не знав про такі зловживання та не міг про них знати.

Щодо посилання контролюючого органу в акті перевірки на узагальнену податкову інформацію ГУ ДФС у Миколаївській області від 10.04.2018 року № 289/14-29-14-08/41451792 стосовно контрагента TOB «МАЛОКС», від 18.07.2017 року № 73/11-28-14-04/40624714 стосовно контрагента TOB «ЗЕРНОТОРГОВА КОМПАНІЯ «ЗЛАТОПІЛЬ», УВБ ГУ ДФС у Київській області від 10.02.2017 року № 983/1/10-36-22-01 відповідно до яких не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із платниками податків постачальниками та покупцями.

Відносно наданої Відповідачем до суду першої інстанції податкової інформації, то колегія суддів вказує, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єктів господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 29 березня 2019 року № 808/3412/16.

При цьому, первинні документи не опрацьовувалися, не перевірявся вид, обсяг та повнота відображення в обліку господарських операцій; чи спричинила господарська операція реальні зміни майнового стану платника податків (визначальна ознака господарської операції); відповідність первинних документів платника нормам чинного законодавства; пов`язаність здійснених витрат з господарською діяльністю платника податків.

Більш того, укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів контрагентом.

З огляду на зазначене, висновки Відповідача про відсутність фактичного здійснення господарських операцій, що покладені в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються виключно на припущеннях податкового органу, оскільки всі необхідні первинні документи надані Позивачем під час проведення перевірки.

Економічний ефект від здійснених господарських операцій з контрагентами позивач отримав у вигляді реалізованої продукції й отриманих від цього доходів, що підтверджується документами наявними в матеріалах справи.

В свою чергу, на момент укладення договорів та проведення господарських операцій контрагенти Позивача зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровані платниками податків, банкрутами не визнавались.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання Відповідача щодо недоліків в оформленні первинних документів Позивача, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

Крім того, в матеріалах справи відсутній вирок суду, який набрав законної сили та яким встановлено укладення договорів між Позивачем та переліченими контрагентами з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення угод з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само не встановлено і ухилення від сплати податків за наслідками виконання згаданих договорів з боку позивача. Епізод наявності змови Позивача з контрагентами з метою зменшення податкових зобов`язань в ході слідства не досліджувався, судом не перевірявся і рішення з цього приводу судом не прийнято.

В силу імперативних вимог абз. 3 п. 201.10 Податкового кодексу України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, суд першої інстанції правомірно погодився з посиланнями Позивача, що зареєстровані податкові накладні надають йому право на віднесення зазначених в них сум ПДВ до податкового кредиту без будь-якого додаткового підтвердження, з чим також погоджується колегія суддів.

Разом з тим, податковий орган не надав доказів на підтвердження того, що Позивач діяв без належної обачності та обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допустив контрагент, а також не зазначено інших доводів, які могли б свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення Позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з наведеними контрагентами.

Відтак, Позивач правомірно на думку колегії суддів відобразив у складі податкового кредиту суми податку на додану вартість за господарськими операціями з контрагентами на підставі належним чином оформлених останнім первинних бухгалтерських документів.

Щодо викладених контролюючим органом в акті перевірки висновків про віднесення Позивачем до податкового кредиту сум податку з придбання товарів, які не є господарською діяльністю ФГ «Ружин» внаслідок відсутності належного обліку приміщень, споруд та інших основних засобів, то суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

За приписами ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві часткової власності.

Відповідно до Указу Президента України № 62/2001 від 29 січня 2001 року Міністерству аграрної політики України, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям необхідно забезпечити утворення комісій з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, а також здійснення заходів передбачених пунктом 1 цієї статті із залученням до їх складу колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, працівників органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та представників суб`єктів господарювання, які було створено внаслідок реорганізації чи на основі майна, що належало ліквідованим колективним сільськогосподарським підприємствам, а Кабінету Міністрів України затвердити у місячний строк типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки.

Згідно з п.п. 9, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496 (в редакції, чинній до 11.04.2013 року) виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групі власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється згідно із затвердженою загальними зборами членів колективного сільськогосподарського підприємства структурою пайового фонду та не інакше як на підставі рішення зборів співвласників майнових паїв.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, на підставі протоколу засідання загальних зборів спілки майнових паїв від 06.09.2006 року № 4 здійснено розподіл майна СТОВ «Санжариха» та його виділення в натурі.

Зокрема, за результатами розподілу майна СТОВ «Санжариха» фермерському господарству «Ружин» виділено в натурі: корівник (інв. № 3), телятник роділка (інв. № 6), свинарник (інв. № 7), кормокухня (інв. № 12), столярний цех (інв. № 16), навіс пилорами (інв. № 32 ), склад для досок (інв. № 39), критий тік (інв. № 41), металічний склад (інв. № 42), комора (інв. № 43), зерносклад (інв. № 44), водонапірна башня (інв. № 54), водопровід на фермі (інв. № 51), прохідна на току (інв. № 58), магазин (інв. № 68), електростанція (інв. № 69), жомова яма (інв. № 49), жомова яма (інв. № 57), артскважина центр (інв. № 55), центральна вісова (інв. № 62), заточний станок СЗ-5 (інв. № 219), станок КДС-3 (інв. № 250), станок наждачний (інв. № 251), станок циркулярний (інв. № 252), станок стругальний (інв. № 253), водонагрівач (інв. № 258), бетономішалка (інв. № 256), очистна машина ОВС-25 (інв. № 259), очистна машина ОВС-25 (інв. № 260), зернопогрузчик ЗПС -100 (інв. № 262), протруювач зерна ПС-10 (інв. № 261), очистна машина СМ-4,0 (інв. № 263), кормодробілка КДУ-2 (інв. № 264), віса товарні (інв. № 287), віса товарні (інв. № 308), екструдер (інв. № 310), шкаф управління (інв. № 311), автовіса РС-30 (інв. № 312), автовіса РС-10 (інв. № 313), пилорама стара (інв. № 356), пилорама нова Р-63 (інв. № 357), верстат циркулярний (інв. № 363), зернозавантажувач ЗПС (інв. № 362), верстат токарний 3 квт (інв. № 364), цистерна емальована (інв. № 277), резервуар алюмінієвий (інв. № 278), віз на резиновому ходу (інв. № 286), віз на резиновому ходу (інв. № 359), зварювальний апарат (інв. № 372), колонка бензинова (інв. № 242), колонка дизельна (інв. № 244), автомобіль САЗ-3507 (інв. № 76), автомобіль ГАЗ-5241 (інв. № 80), розкидач м/д (інв. № 100), причіп до ЗІЛ-130 (інв. № 89), трактор Т-150К (інв. № 105), трактор МТЗ-80(СПС) (інв. № 113), причіп до ЗІЛ-130 (інв. № 90), розкидач м/д МВУ-05 (інв. № 196), причіп 2ПТС-4м (інв. № 120), причіп 1ПТС-9 (інв. № 124), причіп ПСТ-6 (інв. № 128), причіп 2ПТС-4м (інв. № 122), причіп 2ПТС-40 (інв. № 131), косілка КПС-5г (інв. № 145), жатка ЖСБ-4,2 (інв. № 151), сівалка С3-3,6 (інв. № 157), плуг ПЛН-5-3,5 (інв. № 172), культиватор УСМК-5,4 (інв. № 180), культиватор КРН-5,6 (інв. № 186), машина внес. жид. дЗЖВ (інв. № 190), оприскувач ОП-2000 (інв. № 193), лущильник ЛДГ -10 (інв. № 200), борони БДТ-7 (інв. № 229), борони БСС-1,0 (інв. № 230), райборони ЗОР-0,7 (інв. № 233), борони БЗСС-1,0 (інв. № 373).

Отже, твердженню контролюючого органу про відсутність у Позивача основних засобів та не пов`язаність у зв`язку з цим понесених витрат з господарською діяльністю суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку, з огляду на законодавчо встановлену процедуру переходу прав на основні засоби за результатами розпаювання колективних сільськогосподарських підприємств. Державна реєстрація прав на об`єкти рухомого і нерухомого майна за результатами процедури розпаювання є завершальною стадією оформлення прав на майно, яка не перешкоджає використанню майна для власних господарських цілей з подальшим відображенням витрат та податкового кредиту в податковому обліку, і з такими висновками погоджується колегія суддів.

При цьому, порушення правил бухгалтерського обліку майна може слугувати підставою для притягнення винних осіб до відповідальності саме за ці порушення, однак не є підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит.

Відповідач заперечуючи наявність у Позивача витрат для утримання у належному стані його майна фактично заперечує можливість здійснення Позивачем господарської діяльності, оскільки основним видом діяльності ФГ «Ружин» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість віднесення Позивачем до складу податкового кредиту витрат на утримання в належному стані та здійснення поточного ремонту вищенаведеного майна.

Таким чином, наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 жовтня 2018 року № .

Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 30 жовтня 2018 року № та від 30 жовтня 2018 року № , якими визначено грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військовому збору, то колегія суддів зазначає наступне.

За приписами підпункту 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі, про що зазначено підпунктом 170.1.1. пункту 170.1. статті 170 Податкового кодексу України.

Пунктами 289.1 та 289.2 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за відповідною формулою.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 Податкового кодексу України).

Згідно абзацу «а» пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Із системного аналізу положень підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2. пункту 164.1, абзаців «а», «г» підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України, слідує висновок, що об`єктом оподаткування на доходи фізичних осіб є дохід, одержаний платником податку на доходи фізичних осіб як додаткове благо та доходи у вигляді сплати або компенсації, отримані фізичною особою від юридичної особи за оренду нерухомого майна відповідно до умов цивільно-правового договору. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

За даними акта перевірки, у період з 2015 по 2017 роки видача орендної плати за оренду земельних паїв відбувалась як в грошовій формі, так і в натуральній, у відповідності до нормативно грошової оцінки земельних ділянок, тому в Позивача виник обов`язок щодо сплати податку з доходів фізичних осіб та військовому збору.

Однак, в ході судового розгляду спору Позивачем надано до суду першої інстанції засвідчені копії письмових заяв орендодавців земельних ділянок, в яких висловлено прохання голові ФГ «Ружин» про відстрочення сплати орендної плати за земельні ділянки передані в оренду останньому.

Наведене свідчить, що обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб для Позивача не настав, оскільки строк його виплати пов`язується з безпосередньою виплатою доходу на користь фізичних осіб.

Тобто, Відповідач передчасно нарахував Позивачу грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та відповідні штрафні санкції у зв`язку з несплатою зазначеного податку.

Щодо необхідності сплати військового збору, то суд першої інстанції вірно зазначив, що в силу п. 16-1 Прикінцевих та перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, сплата військового збору повністю залежить від сплати податку на доходи фізичних осіб, нараховується одночасно та за тими самими правилами, у зв`язку з чим військовий збір не сплачується з доходів, які не виплачені фізичній особі податковим агентом.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В контексті наведених положень Порядку, що будь-яких посилань на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку в частині сплати податку на доходи фізичних осіб акт перевірки не містить. В акті перевірки не зазначено прізвища фізичних осіб, яким позивач мав сплатити орендну плату, їх ідентифікуючі дані, кому саме здійснювалась виплата орендної плати у грошовій чи натуральній формі.

Таким чином, враховуючи, що розрахунки грошових зобов`язань не дають змогу виокремити розмір грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору щодо доходів у негрошовій формі, з тими грошовими зобов`язаннями, які нараховані внаслідок решти допущених порушень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність повного скасування наведених податкових повідомлень-рішень від 30 жовтня 2018 року № та № , з чим погоджується колегія суддів.

В свою чергу, у Позивача не виник обов`язок щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо доходів, виплачених у натуральній формі під час розрахунку з орендодавцями, що вказує на наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 30 жовтня 2018 року № , яким нараховано штраф за відсутність реєстрації податкових накладних.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДФС у Черкаській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 17.02.2020 року.