Справа № 300/2054/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2054/19 пров. № А/857/115/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Ратушної М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Окуневича М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Шумей М.В.,

час ухвалення рішення 22.11.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 27.11.2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу періоди роботи з 01.09.1982 року по 31.05.2019 року та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що право особи на виплату грошової допомоги виникає за наявності спеціального страхового стажу на певних посадах. При цьому, посада завідувача відділення не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909 (далі Перелік), а робота на посадах, передбачена Переліком, але за сумісництвом, не дають права для зарахування таких періодів до стажу роботи за вислугу років. Таким чином, у позивача відсутній необхідний страховий стаж 35 років, а тому підстав для виплати грошової допомоги немає.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком.

Згідно записів трудової книжки, позивач працював з 01.07.1980 по 31.07.1982- лаборантом, з 01.09.1982 по 31.08.1986 майстром виробничого навчання, з 01.09.1986 по 25.08.1991 викладачем загальнотехнічних предметів, з 26.08.1991 по 31.08.2006 - завідувачем відділення, з 01.09.2006 по 02.01.2012 завідувачем технологічного відділення, з 03.01.2012 - завідувачем електроенергетичного відділення (а.с. 17-19).

20.08.2019 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій як працівнику освіти (а.с. 13-15).

Відповідач листом від 06.09.2019 року № 1107/О(К)-15 відмовив позивачу у виплаті вищезазначеної грошової допомоги так, як посада завідувача відділення Переліком не передбачена, а тому період роботи на цій посаді не зараховується до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій як працівнику освіти, а документів про те, що основним місцем роботи позивача була посада викладача, а не завідувача відділенням, він не надав, тому відсутні підстави для зарахування періоду з 1991 року по даний час до спеціального стажу (а.с. 16).

Відповідно до ст. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затв. постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком.

Згідно з розділом 1 «Освіта» цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: вищі навчальні заклади I-II рівнів, професійно-технічні навчальні заклади: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII (далі Закон № 1556, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: 1) університет, 2) академія, інститут, 3) коледж.

Коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої, професійної (професійно-технічної) та/або фахової передвищої освіти.

Ст. 53 Закону № 1556 визначено, що педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.

Згідно зі ст. 55 Закону № 1556 повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників вищих навчальних закладів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, у Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затв. постановою КМУ від 14.06.2000 року № 963, посада завідувача відділенням навчального закладу відноситься до педагогічних.

Крім того, згідно наказів Бурштинського енергетичного коледжу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу та щорічними педнавантаженнями протягом 1990-2019 навчальних років позивачу щорічно надавалося педнавантаження в обсязі не менше як 240 годин протягом кожного навчального року. Крім того, позивач проходив атестацію як педагогічний працівник, що стверджується атестаційними листами (а.с. 22-29).

Згідно з постановою КМУ від 03.04.1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Відповідно до пункту 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затв. спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства фінансів України та Міністерства юстиції України від 28.06.1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Не є сумісництвом робота, яка визначена Переліком робіт, що додається до цього Положення.

Запис у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи (п. 9 Положення).

Згідно з п. 3 Додатку до вищевказаного Положення, педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік відноситься до робіт, які не є сумісництвом.

Інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачем грошової допомоги відповідачем не зазначено, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача.

Оскільки на день призначення пенсії за віком позивач досяг пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримував та має необхідний страховий стаж, тому при призначенні пенсії мав право на отримання грошової допомоги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 300/2054/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року.