Справа № 810/781/16
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/781/16
УХВАЛА

18 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Кузьменка В. В., суддів Ганечко О. М., Шурка О. І., перевіривши матеріали апеляційної скарги Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2016 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бакарді-Мартіні Юкрейн» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2016.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана відповідачем лише 29.01.2019, після спливу двох з половиною років, тобто з порушенням строку, встановленого для її подання, поважність пропуску цього строку не доведена, оскільки подання апеляційної скарги у встановлений чинним законодавством строк залежало виключно від суб`єктивної волі заявника апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 12.09.2019 вищевказана ухвала суду скасована, а справа направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

При цьому Верховний Суд зазначив, що передумовами за яких суд апеляційної інстанції може відразу постановити ухвалу про відмову у відкритті, як це передбачено в статті 299 КАС України, є: 1) апеляційна скарга подається прокурором, суб`єктом владних повноважень після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення; 2) суб`єкт владних повноважень у справі був повідомлений про розгляд справи; 3) суб`єкт владних повноважень у справі був залучений до участі в справі.

Як встановлено Верховним Судом, про наявну справу відповідач був проінформований, з огляду на його письмові заперечення (а.с.31-47), клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.109, 132) та безпосередньо його участь в судових засіданнях (а.с.110-111). При цьому, сам відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Верховний Суд прийшов висновку, що дві із трьох умов, передбачених частиною другою статті 299 КАС України, мали місце задля можливості судом апеляційної інстанції постановити спірну в касаційному порядку ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Разом з тим, перша умова, від якої залежить відлік річного строку, в належний спосіб не була встановлена, і не перевірена судом апеляційної інстанції.

Так, в постанові Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2016 не вказано про дату її складання.

Згідно інформації, що розміщена в Єдиному держаному реєстрі судових рішень, оскаржувана постанова надіслана судом до ЄДРСР 13.09.2019 та оприлюднення вказаної постанови суду першої інстанції відбулося 16.09.2019.

В матеріалах справи міститься розписка представника позивача про отримання рішення суду на руки 07.06.2018 року (а.с.151 т. 2 на звороті).

Згідно із супровідного листа від 29.12.2018 року копію постанови повторно направлено Київській митниці ДФС у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи інформації про її вручення.

Таким чином, не вбачається можливим встановити дату виготовлення повного тексту оскаржуваного рішення суду. При цьому, згідно матеріалів справи, 07.06.2018 року повний текст оскаржуваного рішення виданий стороні на руки.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 186 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подана Київською митницею ДФС 29.01.2019, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Пропуск строку на апеляційне оскарження постанови суду відповідач обґрунтовує тим, що копію повного тексту оскаржуваної постанови отримано ним засобами поштового зв`язку 10.01.2019. Вказує, що оскільки у день складення повного рішення суду воно не було вручено митниці, а було направлено лише 29.12.2018, то строк на апеляційне оскарження цього рішення має обчислюватись з дати його отримання, так як лише з цієї дати воно стало їй відоме.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказавши поважні причини його пропуску.

На виконання ухвали суду апелянтом надіслано заяву про усунення недоліків, в які зазначено, що з 02.08.2016 розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження без виклику сторін, а відтак з моменту переходу суду у письмове провадження митниця не могла бути обізнана та не була повідомлена про дату судового розгляду та прийняття рішення по справі, воно не було проголошено митниці у судовому засіданні.

Скаржник вказує, що стверджуючи про наявність можливості у митниці, як сторони по справі, вжити належних заходів щодо з`ясування результату судового розгляду (руху справи), суд апеляційної інстанції не зазначив, якою правовою нормою встановлено такий обов`язок, та не врахував, що відповідні дії згідно з КАС є правом митниці. А право не передбачає імперативної вказівки до певної дії, а реалізується за вибором особи.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи інформації про вручення Київській митниці ДФС копії постанови суду від 02.08.2016, скаржник вважає що пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду підлягає поновленню, оскільки незабезпечення судом вимог ч. 3 статті 167 КАС України призвело до такого пропуску строку.

Стаття 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт 6 ч.3 ст. 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а також ст. 13 цього Кодексу, якою визначено право учасників справи на апеляційний перегляд справи.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховано ту обставину, що апеляційна скарга подана відповідачем лише 29.01.2019, після спливу двох з половиною років після прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, в матеріалах справи є розписка про отримання іншою стороною рішення суду 07.06.2018 року, отже, у червні 2018 році повний текст оскаржуваного рішення був отриманий позивачем. Тобто, і відповідач з вказаного періоду мав можливість отримати текст оскаржуваного рішення.

Доказів наявності непереборних обставин, які б перешкоджали апеляційному оскарженню судового рішення матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, позивач мав можливість отримати повний текст постанови ще з 07.06.2018, проте з апеляційною скаргою звернувся лише 29.01.2019, тобто з пропуском строку.

Суд вважає, що зазначені суб`єктом владних повноважень обставини не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду з апеляційною скаргою.

Суд бере до уваги те, що апелянтом не подано жодних належних та достовірних доказів про те, що він цікавився рухом справи та її результатом, зокрема направляв звернення до суду щодо прийнятого у справі рішення.

Для цього апелянт як особа, що бере участь у розгляді справи в якості відповідача, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством щоб бути обізнаним з результатом розгляду справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Апелянт не навів доводів та не надав доказів існування таких обставин, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення скаржника, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з апеляційною скаргою.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зробив висновок, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу правової визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (Рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», N 23436/03, пункти 22-23).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд наголошує, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (Справа «Пономарьов проти України», Заява № 3236/03).

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Аналогічна позиція з приводу застосування строку для звернення до суду з адміністративним позовом висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 9901/67/19, від 04 квітня 2018 року у справі № 9991/23/17, від 15 травня 2018 року у справі № 800/518/17, від 06 червня 2018 року у справі № 800/474/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 800/223/17 (П/9901/341/18).

Вищевикладене перешкоджає прийняттю апеляційної скарги до провадження суду апеляційної інстанції, а відтак необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Отже, колегія суддів вважає, що скаржником не надано доказів того, що він вчинив всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації її процесуальних прав щодо оскарження рішення суду, з метою їх захисту.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 9901/896/18 (провадження № 11-33заі19).

У вказаній постанові Верховним Судом, окрім іншого зазначено, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів також враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України», відповідно до якого, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 299 КАС України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Зазначені в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 недоліки апеляційної скарги щодо обґрунтування причин пропуску строку подання скарги - не усунуті, однак, минуло достатньо часу з моменту постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Вищевикладене перешкоджає прийняттю апеляційної скарги до провадження суду апеляційної інстанції, а відтак необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 299, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2016 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бакарді-Мартіні Юкрейн» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

О. І. Шурко