Справа № 361/8956/19
Суддя: Радзівіл А. Г.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/8956/19
Провадження № 2-а/361/84/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючої судді Радзівіл А.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду м.Бровари справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції у місті Києві Лупаїна Руслана Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у адміністративній справі -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АЕК № 1841918 від 09 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка складена старшим сержантом поліції другого батальйону четвертої роти Упраівління патрульної поліції у місті Києві Лупаїн Русланом Васильовичем та на підставі якої на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Свій позов обґрунтовував тим, що 09 грудня 2019 року о 10:49 годин відносно нього була складена постанова серія АЕК № 1841918 від 09.12.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка складена старшим сержантом поліції другого батальйону четвертої роти УПП у місті Києві Лупаїн Русланом Васильовичем та застосовано штраф у розмірі 510 гривень за ч.3 ст.122 КУпАП України.

Підставою для винесення такої постанови стало начебто те, що позивач, рухаючись по вулиці Петропавлівській здійснив рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п.17.1 ПДР.

Позивач не погоджується із вищевказаною постановою, вважає її незаконною з виходячи з наступного.

Факт порушення пункту 17.1 ПДР не підтверджується належними та допустимими

доказами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач звертає увагу суду, що позивачу, на його вимогу ознайомити з матеріалами справи, та надати докази вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідачем було повідомлено, що доказу, який би фіксував його правопорушення немає. Однак, інспектори на власні очі бачили, що позивач таке правопорушення вчинив.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому, оскаржувана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зокрема, оскаржувана постанова не містить показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Єдиним доказом, який міститься в якості доказів у зазначені постанові є відео з боді АА00379, на якому не зафіксовано факту вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, такий доказ лише фіксує процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови, а не відображає відомості про вчинення правопорушення, а тому не є належним доказом.

Дана позиція узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 8.02.2018 у справі № 760/3696/16-а.

В свою чергу, доводи інспекторів про те, що вони начебто бачили момент вчинення правопорушення є абсурдними і не можуть визнаватись належним доказом, та і взагалі не є доказом у розумінні діючого законодавства.

Так, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише утому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Позивач зазначає, що для підтвердження порушення позивачем Правил Дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати зокрема відеозапис події,фотокартки. Сам по собі опис подій адміністративного правопорушення не можу бути належним доказом вчинення особою такого правопорушеня.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного суду по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року.

Позивач у позовні заяві також посилався на порушення порядку розгляду адміністративної справи. Відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Таким чином позивач послався на те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17. (ЄДРСРУ № 82707106).

Позивач зазначив, що він не порушував вимоги пункту 17.1 ПДР та не здійснював рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п.17.1 ПДР на вулиці Петропавлівській, що у Подільському районі міста Києва.

21 грудня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві зазначається про наступне.

Відповідач у відзиві зазначає, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до винесеної відповідачем постанови, 09.12.2019 о 10 год 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "SKODA SUPERB" номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 23П/Б, порушив правила руху по смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. гі. 2, 3 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон), поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Статтею 35 Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі, якщо водій порушив ПДР.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п. 17.1 ПДР України на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Згідно з п. 1.10 ПДР України маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створщють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншйми документами (ст. 251 КУпАП).

У відповідності до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

В рамках ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, автоматичну фото і відеотехніки, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної із автоматичної фото і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження ,виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідач зазначає, що на відеозаписі який додається додатком з нагрудної відеокамери відповідача на 43 секунді, позивач визнає що, вищевказаний транспортний засіб, яким він керував дійсно їхав по смузі для громадського транспорту, таким чином позивач визнає скоєне ним правопорушення.

Слід зауважити, що відповідач, 09.12.2019 року перебуваючи в екіпажі № 705 патрульної поліції, здійснюючи патрулювання визначеної території м. Києва, безпосередньо став свідком вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 09.12.2019 року правил руху по смузі для маршрутно-транспортних засобів було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. (п`ятсот десять), що в межах санкції даної статті. Після чого позивача було ознайомлено з винесеною постановою, та повідомлено йому порядок її оскарження постанови, та наслідки її невиконання, передбачені ст. ст. 307, 308 КУпАП.

Таким чином на підставі вищевикладеного просив відмовити у позові повністю.

14 лютого 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається про наступне.

Позивач ознайомившись із відзивом відповідача на позовну заяву зазначає, що відповідачем так і не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення позивачем правил дорожнього руху, а всі доводи відповідача базуються на тому, що відповідач бачив момент скоєння правопорушення.

Позивач зазначає, що такі доводи не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки відповідачем не доведено факт порушення правил дорожнього руху, а також враховуючи те, щовулиця Петропавлівська у місті Києві взагалі не містить смуги для руху громадського (маршрутного) транспорту.

Відповідач в своєму відзиві зазначає, що позивач 09.12.2019 року о 10.40 керуючи транспортним засобом "Skoda Superb" (номерний знак НОМЕР_1 ) за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська 23П/Б порушив правила руху по смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.17.1 ПДР. Аналогічне положення міститься і постанові, яка оскаржується.

Однак, вулиця Петропавлівська у місті Києві взагалі не містить смуги для руху громадського (маршрутного) транспорту, оскільки має лише одну смугу в кожному напрямку, що підтверджується відомостями з Google Maps, які додаються у якості доказів.

Дані обставини беззаперечно підтверджують протиправність та безпідставність винесеної постанови, а також свідчить про необґрунтованість висновків відповідача.

Факт порушення пункту 17.1 ПДР не підтверджується належними тадопустимими доказами.

Відповідач наводить в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення лише запис з нагрудної камери, на якому начебто позивач підтверджує факт проїзду по смузі маршрутного транспорту. Жодних інших доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем п.17.1 ПДР ані постанова, ані відзив на позовну заяву не містить.

Варто також звернути увагу, що відповідач, не повідомив позивача та не отримав згоди останнього на проведення відеозйомки позивача за допомогою нагрудної камери, тим самим діяв в супереч закону України "Про захист персональних даних" та підзаконним нормативно-правовим актам поліції.

Відповідно до статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскільки позивача не було повідомлено про факт проведення відеозйомки та не отримано його згоду на проведення такої відеозйомки, то такий доказ отриманий в супереч діючому законодавству, а отже є недопустимим, у розумінні діючого законодавства України.

При цьому, оскаржувана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зокрема, оскаржувана постанова не містить показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

В свою чергу, доводи інспекторів про те, що вони начебто бачили момент вчинення правопорушення є абсурдними і не можуть визнаватись належним доказом, та і взагалі не є доказом у розумінні діючого законодавства.

Посилання відповідача на бажання позивача визнати дії відповідача протиправними і згадування про це в відзиві на позовну заяву є незрозумілими, оскільки позивач не просить визнати дії відповідача протиправними, а просить визнати протиправною та скасувати винесену ним постанову, що не є тотожним.

Таким чином позивач зазначає, що його безпідставно притягнуто до відповідальності за ч.3 статті 122 КУпАП, оскільки:

вулиця Петропавлівській, що у Подільському районі міста Києва взагалі не містить смуги для руху громадського (маршрутного) транспорту, а тому Позивач фізично не міг рухатись у такій смузі по вулиці Петропавлівській,

відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували та відображали відомості про вчинене правопорушення,

відповідачем проведено відеозйомку без повідомлення про це позивача та без отримання його згоди на таку відеозйомку. (Однією з підстав для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є не повідомлення про проведення зйомки на боді-камеру, що кореспондується з висновками ВС у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 524/832/17).

відповідачем в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

відповідач посилається на те, що він особисто бачив факт вчинення адміністративного правопорушення, що не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 251 КУпАП та статей 73-75 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що 09 грудня 2019 року о 10:49 годин відносно ОСОБА_1 складена постанову серія АЕК № 1841918 від 09.12.2019 року про накладення нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка складена старшим сержантом поліції другого батальйону четвертої роти УПП у місті Києві Лупаїною Русланом Васильовичем та застосовано штраф у розмірі 510 гривень за ч.3 ст.122 КУпАП України.

У вказаній постанові зазначено, що 09 грудня 2019 року о 10 год. 40 хв. у м.Києві по вул. Петропавлівській 23 П/Б, водій керуючи транспортним засобом "SKODA SUPERB" номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п.17.1. ПДР. На дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняються рух і зупинка інших ТЗ націй смузі. До постанови додається відео з боді АА00379.

Із відеозапису з боді АА 00379 наданих відповідачем вбачається, що 09 грудня 2019 року о 10 год. 17 хв. сержантом поліції другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції у місті Києві Лупаїн Русланом Васильовичем був зупинений водій транспортного засобу "SKODA SUPERB" номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . Під час проведення відео зйомки відповідач підчас зупинення транспортного засобу пояснив, що водій порушив правила дорожнього руху їхав по смузі для маршрутних транспортних засобів. На питання водія пояснив, що зафіксованого на відео правопорушення немає, але в нього є свідок який бачив вчинення водієм даного правопорушення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови посилання на покази свідка, а також будь яка особа в якості свідка не зазначена.

Суд не приймає, як належний доказ про вчинення адміністративного правопорушення відеозапис з боді АА00379, оскільки він не містить запису про вчинення такого, а лише фіксує факт зупинення поліцейським автомобіля позивача та відповідно розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 17.1 ПДР України на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на обставини на які посилаються як позивач, так і відповідач, враховуючи надані докази суд зазначає про наступне.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач (Управління патрульної поліції), відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки тощо.

Постанова складена відповідачем по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. (вказана позиція узгоджується із Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17)

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. (вказана позиція узгоджується із Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.)

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Незважаючи на зазначений обов`язок відповідачем не надано суду необхідних доказів у справі про адміністративне правопорушення на підставі, яких була винесена оскаржувана постанова.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, оскільки у справі немає беззаперечних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній.

За наведених обставин, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення, постанову серії ЕАК № 1841918 від 09 грудня 2019 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1841918 від 09 грудня 2019 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 510 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Радзівіл А.Г.