Справа № 640/9518/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9518/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у підтвердженні статусу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік та скасувати рішення, що направлялось листами від 12.03.2019 за вих. №45271/10/26-15-12-09-18 та від 21.03.2019 за вих. №51989/10/26-15-12-09-18;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 №23806/6/99-99-12-03-05-15;

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до реєстру платників єдиного податку відомості про ТОВ «Поліська Картопляна Компанія», , як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, про що видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи або відповідний витяг з реєстру платників єдиного податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» за основним місцем обліку перебуває у ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, та як платник податків за неосновним місцем обліку - в ГУ ДФС у Чернігівській області, Менське управління, Семенівська ДПІ (Семенівський район).

З метою підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники на 2019 рік, відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України (далі - ПК), позивачем 19.02.2019 подано до Головного управління ДФС у м. Києві:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь - ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень) з додатком № 1 (відомість про наявність земельних ділянок), квитанцією № 2 від 15.02.2019 про прийняття пакету документів податковим органом за місцем реєстрації платника податку (2658 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік та квитанцією № 2 від 14.02.2019 про прийняття пакету документів податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області);

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва з квитанцією № 2 від 14.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області) та квитанцією № 2 від 15.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем реєстрації суб`єкта господарювання (2658 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва);

- витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо товариства;

- копії договорів оренди з датою реєстрації до 2013 року (Іванівська сільська рада), інформація про які відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- додаткову інформацію: копію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 605 від 18.12.2018 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», де в додатку № 1 зазначена нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі в середньому по адміністративно- територіальних одиницях, зокрема, по Чернігівській області;

- додаткову інформацію: розрахунок єдиного податку 4 групи по земельних ділянках в розрізі окремих сільських рад.

Листом від 20.02.2019 №30809/10/26-15-12-09-18 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача про те, що подана податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, яка була прийнята 15.02.2019 за № , вважається неподаною у зв`язку із порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме - зазначенням недостовірного значення обов`язкового реквізиту «Назва контролюючого органу, до якого подається декларація», оскільки в декларації вказано Головне управління ДФС у Чернігівській області, Менське управління, Семенівська ДПІ (Семенівський район).

У відповідь на лист Головного управління ДФС у м. Києві від 20.02.2019 № 30809/10/26-15-12-09-18 позивач 04.03.2019 повторно надав контролюючому органу за своїм місцезнаходженням наступні документи:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь - ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень) з додатком № 1 (відомість про наявність земельних ділянок) та розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік з квитанцією про повторне прийняття № від 04.03.2019;

- звітну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік та квитанцію № 2 від 14.02.2019 про прийняття пакету документів податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області);

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва з квитанцією № 2 від 14.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області) та квитанцією № 2 від 15.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем реєстрації суб`єкта господарювання (2658 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва) на 5 аркушах;

- копії витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо товариства;

- копії договорів оренди з датою реєстрації до 2013 року (Іванівська сільська рада), інформація про які відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- додаткову інформацію: копію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 605 від 18.12.2018 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», де в додатку № 1 зазначена нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі в середньому по адміністративно-територіальних одиницях, зокрема, по Чернігівській області,;

- додаткову інформацію: розрахунок єдиного податку 4 групи по земельних ділянках в розрізі окремих сільських рад;

- копію листа Головного управління ДФС у м. Києві № 30809/10/26-15-12-09-18 від 20.02.2019.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 12.03.2019 №45271/10/26-15-12-09-18 повідомлено позивача про те, що йому відмовлено в переході на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники.

Також листом від 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило, що позивач не є платником єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники в 2019 році.

Позивач, не погоджуючись з діями Головного управління ДФС у м. Києві щодо непідтвердження статусу товариства як платника єдиного податку четвертої групи, 10.04.2019 подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги, Державною фіскальною службою України винесено рішення про результати розгляду скарги від 24.05.2019 № 23806/6/99-99-12-03-05-15, яким скаргу позивача від 08.04.2019 № 27 залишено без задоволення, а повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18 щодо непідтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - без змін.

Вважаючи вказане рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу. Порушення платником єдиного податку строку подання податкових декларацій не може бути підставою для анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Суд вказав, що відповідачем не наведено суду будь-якого обґрунтування того, що у податкового органу наявні передбачені законом повноваження для відмови платнику податків у щорічному підтвердженні статусу платника єдиного податку, зокрема, за умови невиконання платником вимог закону щодо подання документів для підтвердження такого статусу.

Судом першої інстанції також вказано, що відповідач не розглянув у встановлені пунктом 56.8 статті 56 ПК строки скаргу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» від 08.04.2019 та не надіслав до 30.04.2019 позивачу рішення про продовження строку розгляду скарги, скарга позивача на вищевказані дії щодо відмови у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи вважається задоволеною, відтак рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 24.05.2019 № 23806/6/99-99-12-03-05-15 прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пунктів 291.3, 291.4 статті 291 ПК юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. З 1 січня 2015 року платники фіксованого сільськогосподарського податку стають платниками єдиного податку четвертої групи. Главу 2 «Фіксований сільськогосподарський податок» розділу XIV виключено з Податкового кодексу України.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема, до четвертої групи належать сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

За змістом підпункту 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 ПК, платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Згідно підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки;

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

Згідно пункту 299.10 статті 299 ПК реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Системний аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.

Податковим законодавством не передбачено пропуск встановленого строку подання пакету документів для підтвердження статусу платника єдиного податку у якості підстави для непідтвердження такого статусу у відповідному періоді та виключення з реєстру платників.

У свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та не заперечено відповідачем в апеляційній скарзі, звітна декларація платника єдиного податку четвертої групи була подана позивачем вчасно (14.02.2019) за місцем розташування земельних ділянок і прийнята до Семенівської ДПІ Менського управління ГУ ДФС України в Чернігівській області, про що свідчать квитанції № та № .

Більш того, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Проте, як з`ясовано судами, перевірка позивача органом доходів і зборів не проводилась та рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку четвертої групи не приймалось.

За встановлених обставин, висновки суду першої інстанції про необґрунтованість відмови податкового органу в підтвердженні позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік є правильними.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 10 грудня 2019 року по справі №806/499/16.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні дано спору немає.

Відповідно до пунктів 56.1, 56.2 статті 56 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно пункту 56.3 статті 56 ПК скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Водночас, пунктом 56.8 статті 56 ПК передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Згідно пункту 56.9 статті 56 ПК передбачено, що керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті, тобто до закінчення двадцятиденного строку після отримання скарги.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Отже, як вірно вказано судом першої інстанції, юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ПК або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, тобто ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

Як встановив суд першої інстанції та чого не заперечено в апеляційній скарзі, оскільки Державна фіскальна служба України не розглянула у встановлені строки скаргу позивача від 08.04.2019 та не надіслала до 30.04.2019 позивачу рішення про продовження строку розгляду скарги, скарга позивача на вищевказані дії щодо відмови у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи вважається задоволеною, а відтак рішення Державної фіскальної служби України про результати її розгляду від 24.05.2019 № 23806/6/99-99-12-03-05-15 прийнятим не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 77 КАС передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує на тому, що доводи апеляційної скарги не стосуються спростування мотивів суду першої інстанції у даній справі, а також правомірності оскаржуваних рішень та дій відповідачів.

Скаржник в апеляційній скарзі лише викладає хронологію направлених ним та позивачем листів, а також і посиланням на наведені вище пункт 291.4 статті 291 та підпункт 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК констатує факт відмови позивачу у переході на спрощену систему оподаткування.

Судом ці фактичні обставини були встановлені в оскаржуваному рішенні, а тому підстави для висновку про неповноту чи неправильність їх встановлення, у колегії суддів відсутні.

Водночас, як вірно вказав суд першої інстанції, позивач не переходив на спрощену систему оподаткування, оскільки попередньо вже перебував на ній. До того ж, норми пункт 291.4 статті 291 та підпункт 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК не регулюють відстави переходу та/або відмови у переході та/або відмови у підтвердженні статусу платника єдиного податку.

У скарзі відповідач також посилається на пункт 59.1 статті 59 ПК, який взагалі не стосується спірних правовідносин та регулює підстави та порядок направлення податкової вимоги.

Жодних доводів відносно правомірності дій та рішень Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у підтвердженні статусу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, та/або відносно правомірності рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 №23806/6/99-99-12-03-05-15, та/або відсутності підстав для зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві внести до реєстру платників єдиного податку відомості про ТОВ «Поліська Картопляна Компанія», , як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, апеляційна скарга не містить.

Не заперечує скаржник також і рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, а тому колегія суддів рішення в цій частині не переглядає.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги в межах її доводів колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо поданої позивачем заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частин третьої-сьомої статті 134 КАС для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі задоволення позову приватної сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, на її користь за рахунок відповідача підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу, розмір яких визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Суд вправі зменшити розмір таких витрат, проте лише за відповідним клопотанням сторони, на яку і покладається обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із поданням та розглядом судом апеляційної скарги відповідача, позивачем був підготовлений та направлений до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідно до статті 304 КАС.

При цьому, згідно з наявного в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги від 04 квітня 2019 року № 197/2019, що укладений між позивачем та АО «АФ «Єфімов та партнери» сторони погодили вартість однієї години послуг адвоката у 2500 грн без ПДВ.

Відзив підписано представником позивача, адвокатом Висіцькою І.В., повноваження якої підтверджуються ордером серії КВ № 410119 від 08.01.2020. Згідно наказу АО «АФ «Єфімов та партнери» від 02.09.2009 № 04/2009-к Висіцьку І.В. прийнято на роботу на посаду адвоката.

До заяви про стягнення витрат заявником був доданий акт приймання наданих послуг, рахунок АО «АФ «Єфімов та партнери» на оплату послуг, платіжне доручення згідно яких позивачем було оплачено 7500 грн (6 250 грн + 1250 грн ПДВ) за надання адвокатським об`єднанням послуг з підготовки та подання відзиву від 09.01.2020 на апеляційну скаргу у даній справі (2,5 год.).

Таким чином, позивачем було підтверджено понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, на суму 7500 грн, а тому враховуючи відсутності заперечень відповідача щодо їх співмірності, колегія суддів дійшла висновку про необхідність їх стягнення на користь позивача.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року - без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» (03124, м. Київ, провулок Радищева, будинок 3, кв. 213, ) понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов