Справа № 369/1119/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 369/1119/19 Суддя першої інстанції: Дубас Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Києво-Святошинського районного суду Київській області від 28 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Качинського Віталія Валентиновича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до інспектора взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Качинського Віталія Валентиновича (далі - Відповідач, Лейтенант поліції) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №799022 від 17.12.2018 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2019 року позов задоволено частково:

- постанову серії ЕАВ №799022 від 17.12.2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. змінено;

- визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України;

- звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України, на підставі ст. 22 КпАП України - у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, та вирішено обмежитись усним зауваженням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України, а оскаржувана постанова прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства із дотриманням процедури. Разом з тим, суд, з огляду на положення ст. 22 КпАП України, прийшов до висновку про можливість звільнення Позивача від відповідальності у зв`язку з малозначністю скоєного адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити та постанову у справі про адміністративне правопорушення скасувати. Свою позицію обґрунтовує, що ОСОБА_1 не може нести відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КпАП України, оскільки Правилами дорожнього руху не заборонено експлуатацію транспортного засобу з несправною лампою заднього правого ліхтаря. Окремо наголошує на порушенні Відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також нескладанні останнім акту перевірки технічного стану транспортного засобу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.02.2020 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні Позивач просив вимог апеляційної скарги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Лейтенантом поліції 17.12.2018 року було складено постанову серії ЕАВ №799022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 4; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення пп. «б» п. 31.6 Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

При цьому підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 17.12.2018 року о 17:10 автомобіль «Renault Master», днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, рухався у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, якщо не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів, а саме - не горить правий задній габаритний ліхтар.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 22, 121, 222, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 72, 73, 77, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пп. «б» п. 31.6 Правил дорожнього руху, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується правомірність оскаржуваної постанови та забезпечення розгляду справи у відповідності до вимог чинного законодавства, однак, через малозначність діяння, наявні підстави для звільнення Позивача від відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «б» п. 31.6 ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Як вбачається зі змісту відеозапису (00:00:22 запису №DSJX3O0816_000816), що міститься на наявному у матеріалах справи диску (а.с. 39), в останньому зафіксовано, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , рухався у темну пору доби з непрацюючою лампою правого заднього габаритного ліхтаря, чим, як вірно зазначено в оскаржуваній постанові, порушено пп. «б» п. 31.6 ПДР України. При цьому, судовою колегією враховується, що факт керування автомобілем з такою, що не горить, лампою заднього правого габаритного ліхтаря, не заперечував і сам Позивач після зупинки його транспортного засобу, що підтверджується як наданим Лейтенантом поліції відеозаписом (а.с. 39), так і відеозаписом, наданим ОСОБА_1. (а.с. 46).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити на помилковості посилання Апелянта на приписи п. 31.4 та пп. 31.4.3 ПДР України в якості твердження про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України, з підстав, що вказана несправність не забороняє експлуатацію транспортного засобу. Так, у даному випадку кваліфікуючою ознакою, що утворює склад правопорушення, є несправність зовнішніх світлових приладів (темної пори доби). При цьому, в силу п. 31.6 ПДР України, така несправність тягне за собою заборону подальшого руху транспортного засобу, а не заборону його експлуатації взагалі.

Викладене свідчить про обґрунтованість твердження Лейтенанта поліції про те, що керування транспортним засобом з непрацюючою лампою заднього габаритного ліхтаря в умовах недостатньої видимості (у темну пору доби) є порушенням пп. «б» п. 31.6 ПДР України, за що положеннями ч. 1 ст. 121 КпАП України передбачена відповідальність.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких обставин колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про наявність у Лейтенанта поліції повноважень накладати адміністративні стягнення.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Renault Master», днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, рухався у темну пору доби в умовах недостатньої видимості з непрацюючим правим заднім габаритним ліхтарем, чим порушив пп. «б» п. 31.6 ПДР України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Твердження Позивача про те, що у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було досліджено та з`ясовано всі фактичні обставини справи, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зі змісту відеозапису вбачається, що про факт фіксування правопорушення ОСОБА_1 було повідомлено. Крім того, Позивачу було роз`яснено порядок оскарження постанови та він висловив свою незгоду з нею.

Посилання Апелянта на необхідність складання Відповідачем акту перевіри технічного стану КТЗ за формою, наведеною у додатку до Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації, затвердженого наказом МВС України від 13.10.2008 року №534, судовою колегією оцінюється критично, оскільки доказів проведення Лейтенантом поліції перевірки технічного стану колісного транспортного засобу - автомобіля «Renault Master», днз. «НОМЕР_1», під час його експлуатації у період між державними технічними оглядами матеріали справи не містять. Саме по собі виявлення транспортного засобу з непрацюючим правим заднім габаритним ліхтарем не може ототожнюватися з проведенням працівниками поліції перевірки технічного стану колісного транспортного засобу під час його експлуатації у період між державними технічними оглядами.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України, що було правильно підкреслено судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з підстав малозначності скоєного правопорушення, суд першої інстанції не врахував такого.

У постанові від 31.10.2019 року у справі №266/3228/16-а Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, Верховний Суд вказав, що, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суди попередніх інстанцій вийшли за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

Як було встановлено раніше, у межах даної справи здійснювався розгляд скарги на постанову у справі про адміністративне правопорушення, а не про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 22 КпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, сфера застосування статті 22 КпАП України поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у даному випадку - Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції).

Порушення правил дорожнього руху, перелічених у ч. 1 ст. 121 КпАП України, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника в разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не до повноважень суду.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена також й у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №678/568/17.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та прийшовши до вірного висновку про порушення Позивачем пп. «б» п. 31.6 ПДР України, за що ч. 1 ст. 121 КпАП України передбачена відповідальність, та, відповідно відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови, помилково застосував до спірних правовідносин ст. 22 КпАП України, втрутившись у дискреційні повноваження органу, який вирішує дану категорію справ про адміністративне правопорушення. Викладене, у свою чергу, має наслідком скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в зміни оскаржуваної постанови та звільнення особи від адміністративної відповідальності. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 17» лютого 2020 року.