Справа № 520/6128/19
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р.Справа № 520/6128/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старосуда М.І.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

при секретарі судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентрзапчастина" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 24.10.19 року по справі № 520/6128/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентрзапчастина"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №1 від 04.03.2019 про донарахування контролюючим органом грошового податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 214270,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що виписані ТОВ «Мерліон Групп» податкові накладні на адресу ТОВ «Автоцентрзапчастина» 30.10.2017 року є належною підставою для здійснення оплати неотриманого товару, а тому у ТОВ «Автоцентрзапчастина» виникло право на податковий кредит. З цих підстав апелянт вважає висновки викладені ГУ ДФС у Харківській області в Акті перевірки від 06.02.2019 року №330/20-40-14-11-11/37576121 неправомірними, а податкове повідомлення - рішення №1 від 04.03.2019 таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ «Автоцентрзапчастина» зареєстроване належним чином в якості юридичної особи 06.04.2011 року, є платником податку на додану вартість та перебуває на податковому обліку з 07.04.2011 року.

На підставі направлення від 22.01.2019 року №551, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1. ст.75, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України фахівцем контролюючого органу з 24.01.2019 року по 30.01.2019 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Автоцентрзапчастина» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Мерліон Групп» (податковий номер 41606261) за жовтень 2017 та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг), отриманих від вищевказаного контрагента - постачальника, відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

За наслідками перевірки складено акт №330/20-40-14-11-11/37576121 від 06.02.2019 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автоцентрзапчастина» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Мерліон Групп» (податковий номер 41606261) за жовтень 2017 року, яким встановлено порушення ТОВ «Автоцентрзапчастина» п.198.1, п.198.3, п.198.6. ст.198, п.200.1. п.200.2. ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит в жовтні 2017 року на загальну суму ПДВ 171416 грн., що в свою чергу призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті за жовтень 2017 року у сумі 171416 грн.

25.02.2019 ТОВ «Автоцентрзапчастина» на підставі п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України подало письмові заперечення, за наслідками розгляду яких ГУ ДФС у Харківській області у листі від 04.03.2019 року №10419/10/20-40-14-11-16 «Про розгляд заперечення на акт № 330/20-40-14-11-11/37576121 від 06.02.2019» повідомило, що висновки перевіряючого є правомірними та залишаються без змін.

На підставі висновків акту перевірки №330/20-40-14-11-11/37576121 від 06.02.2019 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №1 від 04.03.2019 про донарахування контролюючим органом грошового податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 171416,00 грн. та застосування штрафних фінансових санкцій (штрафу) розміром 42854,00 грн., що загалом склало 214270,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Мерліон Групп» у жовтні 2017 року, а тому позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 171416 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Бухгалтерський облік господарських операцій, відповідно до ст. 4 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) будується на принципі превалювання сутності над формою - операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України «господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами».

Згідно з п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України «розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності».

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями: «для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту».

Відповідно до п.44.2 ст.42 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних бухгалтерського обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між ТОВ «Автоцентрзапчастина» (покупець) та ТОВ "Мерліон Групп" (продавець) укладено договір поставки №АЦЗ-17/3 від 02.10.2017 року, пунктом 1.2 якого передбачено, що конкретний асортимент, найменування, кількість, одиниця виміру та вартість товару визначається у видаткових накладних, які є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 4.3 вказаного договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом трьох місяців з дати фактичного отримання товару ПОКУПЦЕМ за кожну окрему партію товару.

Пунктом 4.5 вказаного договору передбачено, що основою для проведення оплати ПОКУПЦЕМ ПОСТАЧАЛЬНИКУ є відповідним чином оформлена та підписана сторонами видаткова накладна.

Пунктом 5.2 вказаного договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата фактичного отримання товару ПОКУПЦЕМ та підписання ним відповідних видаткових накладних.

На підставі вказаного договору ТОВ «Автоцентрзапчастина» здійснило оплату на розрахунковий рахунок ТОВ «Мерліон Групп» на загальну суму 1028495,72 грн.

На адресу ТОВ «Автоцентрзапчастина» згідно бази даних ЄРПН ТОВ «Мерліон Групп» зареєстровано податкові накладні №50-56 від 30.10.2017 року.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту відповідного податкового періоду, що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за відповідний податковий період та даним Єдиного реєстру.

Однак, як підтверджено матеріалами справи, до перевірки не були надані видаткові накладні, що згідно пункту 4.5 Договору є «основою для оплати».

Направлені ТОВ «Мерліон Групп» 30.10.2017 року позивачу електронною поштою видаткові накладні суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони не були надані позивачем під час здійснення перевірки, не містять підписів уповноважених осіб, не є реалізованими через відсутність факту отримання позивачем зазначеного в них товару, а тому не є первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно бази ЄРПН податкові накладні ТОВ «Мерліон Групп» виписані на адресу ТОВ «Автоцентрзапчастина» 30.10.2017 року, а оплату позивачем здійснено відповідно до наданої копії виписки банку: 10.11.2017 - платіжне доручення №671 від 10.11.2017 року та 07.12.2017 року - платіжні доручення №№855,856,860,857.858.859, в яких зазначено «Оплата за товар зг. дог. №АЦЗ-17-3 від 02.10.2017р.»

Отже, оплата була проведена за товар, який не було отримано позивачем, хоча за умовами договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом трьох місяців з дня фактичного отримання товару.

Посилання апелянта, що виписані ТОВ «Мерліон Групп» податкові накладні на адресу ТОВ «Автоцентрзапчастина» 30.10.2017 року є належною підставою для здійснення оплати неотриманого товару, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Однак, у ТОВ «Мерліон Групп» були відсутні підстави для виписки 30.10.2017 року податкових накладний, оскільки ані факту поставки товару, ані оплати за товар станом на 30.10.2017 року не відбулось.

Перерахування позивачем коштів, у якості оплати за товар (оплати не у зв`язку з реальним придбанням товарів від ТОВ «Мерліон Групп») свідчить про відсутність підстав для формування в обліку платника показників з податкового кредиту згідно з податковими накладними складеними ТОВ «Мерліон Групп», та як наслідок порушення п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки перерахування грошових коштів здійснюється на підставі платіжного доручення з недостовірним зазначенням даних в його реквізитах та призначення платежу за товари, які фактично не отримано від ТОВ «Мерліон Групп» та отримання яких у майбутньому, виходячи з об`єктивних обставин та фактичних обставин справи, є нереальним.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірними висновки контролюючого органу, що ТОВ «Автоцентрзапчастина» допущено порушення вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6. ст.198, п.200.1. п.200.2. ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит в жовтні 2017 року па загальну суму ПДВ 171416 грн., що в свою чергу призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті за жовтень 2017 року у сумі 171416 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем неправомірно задекларовано податковий кредит за вказаними податковими накладними, оскільки зазначення у платіжних дорученнях позивача на користь ТОВ «Мерліон Групп» призначення платежу - «оплата за товар», який фактично не поставлено - свідчить про очевидний нереальний характер здійсненої операції, а тому податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 04.03.2019 про донарахування контролюючим органом грошового податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 214270,00 грн. винесено контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, є правомірним.

Враховуючи встановлені обставини справи та зумовлені ними нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентрзапчастина" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року по справі № 520/6128/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.І. Старосуд
Судді Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 19.02.2020 року