Справа № 160/12357/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд. у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
09.12.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні від 15 листопада 2019 р. №330/03-08/18;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсійного забезпечення на пільгових умовах та призначити пенсійне забезпечення з 31.10.2018 р.
В обґрунтування позову вказано, що Рішення № 330/03-08/18 від 15.11.2019 року є незаконним, оскільки відповідачу окрім трудової книжки були надані належними чином завірені копії архівних довідок С-754/03-09, С-755/03-09, С-756/03-09, С-757/03-09, С-758/03-09 від 16.06.2016 року в яких чітко зазначено, що ОСОБА_1 з 25.03.1985 р. по 30.05.1994 р. працював електрозварником та подані документи свідчать про віднесення даної посади до Списку 2.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
05.02.2020 р. засобами електронного зв`язку та 10.02.2020 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки підстави для зарахування періоду роботи позивача на посаді електрозварювальника до пільгового стажу, відсутні з огляду на те, що така посада не передбачена Списком 2. Також вказано, що подана позивачем Довідка №59-07 від 15.06.2007 р. видана не за встановленою формою. Відсутня також інформація щодо атестацій робочих місць за шкідливими умовами праці. Вказує, що з поданих позивачем документів не встановлено відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Також, 10.02.2020 р. від відповідача надійшли витребувані судом матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Відділу з питань призначення та перерахунку пенсії №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунку пенсії №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.10.2018 р. № 3629 було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, на пільгових умовах, згідно заяви від 31.10.2018 р., відповідно до ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, через відсутність пільгового стажу роботи за Списком №2 12 років 6 місяців. Зарахувати стаж за період з 25.03.1985 р. по 30.05.1994 р. по Списку №2 немає можливості, оскільки пільгова довідка видана ліквідованим ВАТ Баглійський завод котельно-допоміжного устаткування" №59-07 від 15.06.20007 не відповідає формі (додаток 5), яка затверджена Постановою №637 від 12 серпня 1993 р. За документами наданими для призначення пенсії загальний стаж зараховано по 30.09.2018 та складає 36 років 04 місяці 17 днів. Право на призначення пенсії за віком за наданими документами заявник набуває в 60 років.

Не погодившись з даним рішенням позивач оскаржив його у судовому порядку.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 р. по справі №160/7007/19, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 31.10.2018 року № 3629;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, із 31.10.2018 року, з урахуванням висновків суду.

За наслідками повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах з 31.10.2018 р. на виконання вказаного рішення суду, Відділом з питань перерахунку пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винесено Рішення від 15.11.2019 р. № 330/03-08/18 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

В якості підстав відмови вказано, що не має підстав для зарахування періоду роботи з 25.03.1985 р. по 03.05.1994 р. до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах та Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. №10 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгову пенсійне забезпечення, затверджена професія електрозварювальник ручної зварки, що не відповідає записам трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , в якій зазначено, що ОСОБА_1 за період з 25.03.1985 по 03.05.1994 працював на ВАТ Валлійський завод котельно-допоміжного устаткування і трубопроводів на посаді електрозварювальника. Згідно наявної в архіві відділу копії Наказу по Баглійському заводу котельно- допоміжного устаткування і трубопроводів №113-з від 03.10.1994, в списках виробництв, професій, посад і показників, зайнятість на яких згідно списків №2 дає право на пенсію за віком на пільгових умовах значиться електрозварювальник ручної зварки. В той час, як в трудовій книжці ОСОБА_1 зазначена посада електрозварювальника.

Інші підстави відмови у спірному рішенні не зазначено.

Вирішуючи спір по суті встановлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом другим пункту 2 статті 114 Закону №1058, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку страхового стажу:

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно пункту 2.1 Порядку 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок №637). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника встановлює «Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10.11.2006, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105 (надалі Порядок № 18-1).

Згідно з п. 3 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем для призначення йому пенсії було надано трудову книжку та довідки від С-754/03-09, С-755/03-09, С-756/03-09, С-757/03-09, С-758/03-09 від 16.06.2016 року, які містять записи про період та характер його роботи, а саме:

- наказом від 29 червня 1984 року №85-к по Баглійському заводу котельно-допоміжного устаткування і трубопроводів ОСОБА_1 , прийнятий котельником 1 розряду цеху КДУіТ №1 з 03 липня 1984 року;

- наказом від 25 березня 1985 року №35-к переведений електрозварником 2 розряду цеху КДУіТ №1 з 25 березня 1985 року;

- наказом від 29 травня 1986 року №72-к електрозварника присвоєний 3 розряд цеху КДУіТ №1 з 28 травня 1986 року;

- наказом від 09 червня 1987 року №69-к присвоєний 4 розряд електрозварника цеху КДУіТ №1 з 09 червня 1987 року;

- наказом від 13 липня 1989 року №81-к присвоєний 5 розряд електрозварника цеху КДУіТ №1 з 13 липня 1989 року;

- наказом від 28 січня 1991 року №8-к присвоєний 6 розряд електрозварника цеху КДУіТ №1 з 28 січня 1991 року.

- 03.05.1994 року позивача звільнено за власним бажанням.

Із зазначених документів позивача вбачається, що зокрема у період з 25.03.1985 р. по 30.05.1994 р. позивач працював на посаді, які передбачені Списком №2, затверджені Постановою №1173 від 22.08.1956 р., Постановою КМУ СРСР від 26.01.1991 р. №10.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок застосування Списків), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження відповідних умов праці за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Разом із цим, суд звертає увагу, що відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, враховуючи, що він має необхідний пільговий стаж, який підтверджується записами у трудовій книжці та іншими документами.

Пунктом 1 Порядку № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20 Порядку № 637).

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

На переконання суду, записи про роботу позивача у спірні періоди, з урахуванням уточнюючих довідок є достатнім підтвердженням права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення на пільгових умовах за Списком №2, оскільки займана ним посада віднесена до пільгових, про що зазначено у поданих документах для призначення пенсії.

Та обставина, що у трудовій книжці позивача його посада вказана «електрозварник», тоді як Постановою затверджена професія «електрозварювальник ручної зварки» не може бути підставою для не врахування спірного періоду для призначення пільгової пенсії позивачу, оскільки не дає підстави вважати, що характер виконуваної роботи означених посад є різним.

Також суд зазначає, що довідка Баглійського заводу котельно-допоміжного устаткування і трубопроводів від 15.06.2007 р. №59-07 вказує, що ОСОБА_1 займав посаду «електрозварювальника ручної сварки» повний робочий день з 25.03.1985 р. по 03.05.1994 р.

Крім того, з урахуванням ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини встановлені в рішенні суду від 13.09.2019 р. №160/7007/19 мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи по суті.

Так, даним рішенням встановлено, що займана позивачем посада відноситься до професії за пільговими списками, затверджених постановами КМУ СРСР №10 від 26.01.1991 р. та №162 від 11.03.1994 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи органу пенсійного фонду в обґрунтування відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з підстав наведених у рішенні, на яке оскаржується є необґрунтованими, оскільки зазначення посади відноситься до повноважень роботодавця, та недоліки таких записів не можуть ставитися пенсіонеру в провину, оскільки є такими, що від нього не залежать.

Разом з тим, суд зауважує, що наведені у відзиві на позовну заяву інші підстави відмови, аніж ти, що наведені органом пенсійного фонду у спірному рішенні, судом не можуть бути розглянуті, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення, а отже не входять до предмету доказування.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих правомірності своїх дій та рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу від 15.11.2019 року № 330/03-08/18 є протиправною та підлягає скасуванню, з огляду на те, що подані позивачем відомості є достатніми для підтвердження права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах за Списком 2. У зв`язку із чим та з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, з метою відновлення порушених прав та законних інтересів особи, яка звернулася до суду, суд також вважає обґрунтованими вимоги позову в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсійного забезпечення на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позову в частині зобов`язання відповідача призначити йому пенсійне забезпечення з 31.10.2018 р. суд вважає такими, що звернені на майбутнє, оскільки спір у даній справі стосувався підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 на посаді, яку законом віднесено до таких, що мають право на призначення пільгової пенсії. Тобто питання щодо призначення пенсії з урахуванням спірного стажу ще не розглядалося та рішення за наслідками такого розгляду не прийнято. Відтак з огляду на положення ст. 5 КАС України у суду відсутні підстави вважати права позивача у цій частині такими, що є порушеними. Крім того, формування судом висновків з питань призначення пенсії позивачу та вирішення даного питання матиме наслідком втручання судом у дискрецію органу пенсійного фонду відносно вирішення питань призначення пенсійного забезпечення особі, яка звернулася.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у даній справі, як єдиний належний спосіб захисту, що може бути обрано за наслідками розгляду даної справи не порушуючи при цьому межі заявленого позову та не втручаючись у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду в частині вирішення питання про призначення пенсії або відмови в її призначенні.

Разом з тим, для нівелювання виникнення спору повторно з аналогічних питань, судом наголошено, що повторний розгляд документів позивача для призначення пільгової пенсії не має породжувати нові підстави відмови з приводу обставин щодо яких висновки суду сформовані даним рішенням.

В порядку розподілу судових витрат за наслідками розгляду даної справи у відповідності до положень ст. 139 КАС України, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, - задовольнити частково;

Визнати протиправним та скасувати Рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні від 15 листопада 2019 р. №330/03-08/18;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсійного забезпечення на пільгових умовах з урахуванням висновків суду;

В іншій частині позову відмовити;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова