Справа № 824/1264/19-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Справа № 824/1264/19-а
Головуючий у І інстанції: Лелюк О.П.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С.
суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В.
за участю: секретаря судового засідання: Колісніченка Ю.В.
представника позивача: Олар В.Г.
представника відповідача: Зайцевої О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 -скасовано рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ГУ ДПС у Чернівецькій області до ФОП ОСОБА_1 про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків-фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , застосованого на підставі рішення заступника начальника ГУ ДПС у Чернівецькій області від 25 жовтня 2019 року №29/вн/34-13-33-05 та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Однак, під час ухвалення судового рішення, судом апеляційної інстанції не вирішено питання про судові витрати.
04.02.2020 ГУ ДПС у Чернівецькій області подано заперечення за заяву відповідача, в обгрунтуванні яких зазначено, що представником відповідача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, не надано суду доказів ведення Книги обліку доходів, в якій відображаються доходи, отримані від незалежної професійної діяльності.
Крім цього, позивач вважає, сума витрат на правничу допомогу заявлена відповідачем, є завищеною.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала заяву та просить її задовольнити. В свою чергу, представник позивача частково заперечив проти задоволення заяви відповідача, оскільки вважає витрати на правничу допомогу неспівмірними із виконаною роботою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
За правилами ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Положеннями ч. 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
П. 3 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону врегульовано, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 2881,50 грн. (1921*150%), що підтверджується квитанцією № 1793-5719-0388-8223 від 29.11.2019.
Отже, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача задоволено та прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ГУ ДПС у Чернівецькій області, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача, сплачений судовий збір у розмірі 2881,50 грн.
Стосовно стягнення з позивача витрат понесених відповідачем на правничу допомогу, колегія суддів вказує на таке.
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому, положеннями ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатським об`єднанням "Західна правозахисна група" в особі голови Зайцевої О.О. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.10.2019 №8.
За умовами п.1.1 вказаного договору, його предметом є здійснення представництва або надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Пп. 4.1 п.4 договору визначено, що за надання правової допомоги в рамках цього договору клієнт сплачує адвокату гонорар.
До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору (пп.4.5 п.4 договору).
Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (пп.4.6 п.4 договору).
Так, згідно додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.10.2019 №8, вартість однієї години надання послуг-зустріч, усна консультація, ознайомлення з матеріалами справи, складання адвокатського запиту, складає 35% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України, на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг; вартість однієї години складання скарги, відзиву, представництво та захист інтересів клієнта в суді будь-якої інстанції, підготовка заперечень, клопотань, пояснень, складання апеляційних скарг-75% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України, на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг.
За змістом підписаних сторонами актами прийому-передачі наданих послуг від 30.10.2019 та 20.12.2019, в рамках виконання умов договору про надання (правничої) допомоги від 24.10.2019 №8, адвокатським об`єднанням "Західна правозахисна група" надано клієнту наступні юридичні послуги: правовий аналіз матеріалів заяви, поданої ГУ ДПС у Чернівецькій області про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, підготовка відзиву на заяву та подання заяви до суду (1 год.-1460,66 грн.); представництво та захист інтересів ОСОБА_2 в судовому засіданні при розгляді справи №824/1264/1-а за участю двох адвокатів (з врахуванням витраченого часу на прибуття до суду та зворотну дорогу) (1 год. 30 хв.-4694,25 грн.); підготовка апеляційної скарги (1 год.-3129,75 грн.).
Також, відповідачем на підтвердження оприбуткування готівкових коштів в сумі 8 000 грн. надано рахунки-фактури від 17.12.2019 та від 24.10.2019, в яких вказано, що кошти сплачені згідно договору від 24.10.2019 №8.
Разом з тим, при досліджені змісту апеляційної скарги, колегією суддів з`ясовано, що наведені у ній доводи, дублюються з доводами, викладеними у відзиві на заяву про застосування адміністративного арешту.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що складання апеляційної скарги, вказаних у розрахунку суми гонорару значних затрат часу, не потребувало.
Стосовно визначення суми гонорару за прийняття участі у судовому засіданні, колегія суддів вказує на таке.
Як вбачається з протоколу судового засіданні від 30.10.2019 у справі №824/1264/19-а, судове засідання в Чернівецькому окружному адміністративному суді тривало з 14:08:33 по 16:57:15. При цьому, пояснення представників сторін тривали лише з 14:13:06 по 14:17:54, а з 14:18:09 до 16:53:01 судді перебували в нарадчій кімнаті. Між тим, відповідачем не надано обгрунтувань визначення вартості послуг в сумі 4694,25 грн. за участь у судовому засіданні. Останнім також не доведено в чому полягала складність надання послуг одним представником відповідача, та які обставини зумовили участь у справі двох адвокатів.
Необхідно зазначити, що як слідує зі змісту вищезазначеного проколу, представник Зайцева О. О. жодних пояснень в суді першої інстанції не надавала.
Що стосується оплати часу адвокатів витраченого на прибуття до суду та зворотну дорогу, то прибуття в судове засідання особами, що надають правничу допомогу, не може бути віднесено до жодних видів правничої допомоги, які передбачені ст.1,19 Закону № 5076-VI, а тому час на прибуття до суду та зворотну дорогу, не може рахуватись як час, витрачений на надання адвокатських послуг.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19.
Колегія суддів також враховує, що відповідач, в порушення частини 4 статті 134 КАС, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.
Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Варто також звернути увагу і на те, що відповідно до наданих ОСОБА_1 рахунків-фактури, кошти сплачені ним на виконання договору №8 від 24.10.2019, однак як вбачається зі змісту вказаного договору, останній укладений для здійснення адвокатським об`єднанням "Західна правозахисна група" з метою представництва і захисту інтересів у судах різної юрисдикції та в інших державних органах, а не виключно для захисту інтересів відповідача по справі №824/1264/19-а.
Таким чином наявність рахунків-фактур від 17.12.2019 та від 24.10.2019 не може бути беззаперечним доказом, що свідчить сплату коштів в розмірі 8000 грн. саме за надання правничої допомоги по справі №824/1264/19-а.
За вказаних обставин, враховуючи складність справи та докази щодо обсягу виконаних робіт, колегія суддів вважає, що заява відповідача в частині стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги підлягає задоволенню на суму 4000 грн.
Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243, 252, 310, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4000 грн. на професійну правничу допомогу та 2882 грн. сплаченого судового збору.
В решті задоволення заяви відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 лютого 2020 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.