Справа № 580/4218/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Бабич А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Справа № 580/4218/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до комунального некомерційного підприємства

«Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради»

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» (далі - відповідач) про:

- зобов`язання посадових осіб КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» зняти позивача з «фейкового» обліку, оскільки в приміщенні відповідача вона ніколи не була, не оглядалася, не обстежувалась;

- визнання неправомірними дій директора відповідача.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2020 року у відкритті провадження було відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не підсудні адміністративному суду та підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду по суті, зазначаючи, що директор КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» здійснює щодо неї кримінальне та психіатричне переслідування, що через його дій вона змушена була доказувати свій стан здоров`я, проходити комісійний огляд, що кожна особа вважається психічно здоровою, доки наявність у неї психічного розладу не буде встановлено на підставі та в порядку, чинного законодавства.

Крім того, апелянт зазначає, що з аналогічним позовом вона зверталася до Соснівського районного суду м. Черкаси, але у відкритті провадження їй було відмовлено та зазначено, що такий спір підлягає вирішенню в порядку КАС України.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана нею ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального законодавства, зокрема правил юрисдикції, визначених у ст. 19 КАС України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з цим позовом стало неправомірне, на думку позивача, включення її до обліку осіб з психічними розладами. Позов направлений на захист її особистих немайнових прав щодо здоров`я, честі та гідності людини.

Відповідачем у справі заявлено комунальне некомерційне підприємство «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», тобто комунальний заклад.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закріплено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю, зокрема, немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Таким чином, під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі слід застосовувати в сукупності критерій визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень) та характер правовідносин, з яких виник спір.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 по справі № 490/5986/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач у цій справі, до якого ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги, є комунальним підприємством, не є суб`єктом владних повноважень та у межах виниклих спірних правовідносин не здійснював владних управлінських функцій, виниклий між сторонами спір має приватноправовий характер, а заявлені позивачем вимоги в цій справі спрямовані на захист її особистих немайнових прав щодо здоров`я, честі та гідності людини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо цивільної юрисдикції цього спору.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що позивач вже зверталася з аналогічним позовом до суду в порядку цивільного судочинства, але ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2019 у справі № 712/13735/19, яка набрала законної сили, у відкритті провадження їй було відмовлено та зазначено, що такий спір підсудний суду адміністративної юрисдикції.

У свою чергу, статтею 30 КАС України регламентовано принцип недопустимості спорів між судами щодо визначення юрисдикції, що не було враховано судом першої інстанціі при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, установленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплено «право на суд» разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле. Проте ці права не є абсолютними та можуть обмежуватися, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (рішення ЄСПЛ від 17.01.2012 у справі «Станєв проти Болгарії» та від 21.02.1975 у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства»).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що відмова позивачу у відкритті провадження в цій справі фактично унеможливить реалізацію права на судовий захист, що є порушенням статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.12.2018 у справі № 761/12676/17.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що Європейський Суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами. Так, зокрема, у рішенні від 13.11.2018 у справі "Омельченки проти України" ЄСПЛ зазначив, що суперечливі приписи українських судів у визначенні юрисдикції по справі, у разі якщо це призвело до неможливості розгляду такої справи по суті, прирівнюються до відмови у здійсненні правосуддя.

Крім того, у рішенні від 21.12.2017 у справі «Шестопалова проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої її заявниці мав розглядатися у судах України.

У рішенні від 17.01.2013 у справі «Мосендз проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що за виниклих обставин, з метою дотримання права позивача на судовий захист, ця конкретна справа має бути вирішена судом адміністративної юрисдикції.

Отже, судом першої інстанції неповно встановлено фактичні обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження в цій справі.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 320 КАС України, Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2020 року - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 18 лютого 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: