Справа № 120/4279/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

18 лютого 2020 р. Справа № 120/4279/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 09.01.2019 включно.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 09.01.2019 включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.01.2019 № 8, його звільнено з військової служби в запас на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 27.12.2018 № 206.

Ознайомлюючись із грошовим атестатом, позивач звернув увагу на відсутність відомостей про нарахування та виплату індексації з 01.01.2016 по день звільнення.

28.11.2019 позивач звернувся із запитом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з метою надати інформацію щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення та розмір не нарахованої та не виплаченої індексації грошового забезпечення по день звільнення.

Відповідач листом № 50/08/32-2986 від 06.12.2019 повідомив, що згідно вимог чинного законодавства, індексація виплачується з грудня 2018 у зв`язку із підвищенням посадового окладу з березня 2018. Разом із цим у листі відповідач зазначив, що інформацію про стан виплати індексації грошового забезпечення за період служби з січня 2015 по січень 2018 надати не можливо, оскільки особові картки на грошове забезпечення та накази військової частини по 31.12.2017 здані на зберігання до центрального архіву Національної гвардії України.

Обґрунтовуючи протиправність не нарахування та не виплати індексації позивач зазначив, що відповідно до законодавства, індексація доходів громадян, в тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Проте, на момент звільнення з військової служби, відповідач протиправно не провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з 2016 по 2019 та відмовився зробити це у позасудовому порядку. Тому за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 20.12.2019 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім, того відповідачеві встановлено 15 - денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Також цією ж ухвалою витребувано:

- у Національної Гвардії України інформацію про стан виплати індексації грошового забезпечення позивача за період служби з 01 січня 2016 по 31 грудня 2017;

- у військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію про стан виплати індексації грошового забезпечення позивача за період служби із 01 січня 2019 по 09 січня 2019.

15.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позивачем передчасно зроблено висновок щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.01.2019, оскільки в/ч НОМЕР_1 у відповіді на запит, позивача було повідомлено про відсутність необхідних фінансових документів для надання повної та всебічної відповіді.

Також відповідач зазначив, що в березні 2018 року відбулося підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке при складанні позовної заяви не було враховано позивачем і як наслідок підстави для виплати індексації у березні 2018 року відсутні.

Окрім того відповідач зазначив, що у грудні 2018 позивачу було виплачено індексацію у розмірі 71,08 грн. та в січні 2019 20,64 грн.

Також відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

16.01.2020 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про застосування строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідач зазначив, що згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Враховуючи той факт, що позивач був виключений із списків в/ч 3008 09.01.2019, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 18.12.2019, на думку відповідача, строк звернення із позовом до суду пропущено.

24.01.2020 на адресу суду від Національної Гвардії України надійшла інформація про стан виплати індексації грошового забезпечення позивача за період служби з 01 січня 2016 по 31 грудня 2017.

Ухвалою від 18.02.2020 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 30.11.2016, виданим Головним управління Національної гвардії України (а.с.3).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.01.2019 № 8 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 начальника служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки родів військ і служб на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 27.12.2018 № 206 о/с звільнено з військової служби за станом здоров`я за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.9).

28.11.2019 позивач звернувся із запитом до в/ч НОМЕР_1 з метою отримання інформації щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення та розмір не нарахованої та не виплаченої індексації грошового забезпечення по день звільнення (а.с.10).

Відповідач листом № 50/08/32-2986 від 06.12.2019 повідомив позивача, що згідно вимог чинного законодавства, індексація виплачується з грудня 2018 у зв`язку із підвищенням посадового окладу з березня 2018. Разом із цим у листі відповідач зазначив, що інформацію про стан виплати індексації грошового забезпечення за період служби з січня 2015 по січень 2018 надати не можливо, оскільки особові картки на грошове забезпечення та накази військової частини по 31.12.2017 здані на зберігання до центрального архіву Національної гвардії України (а.с.11).

Отримавши відповідь про відмову у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби, та дізнавшись про підстави такої відмови позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 № 1282-XII), цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 09.01.2019 включно, суд зазначає наступне.

Як вбачається із архівної довідки Центрального архівного відділу Національної гвардії України від 20.01.2020 № 56 про розмір індексації ОСОБА_1 в період проходження служби з 01.01.2016 по 31.12.2017, індексація нараховувалася та виплачувалася позивачу з червня 2016 по грудень 2016 (а.с.39-41). Також згідно цієї ж довідки, у період з січня 2017 по грудень 2017 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалась (а.с.39-41).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 06.12.2019 № 162, та витребуваної судом довідки у в/ч НОМЕР_1 про стан виплати індексації грошового забезпечення позивача за період служби із 01 січня 2019 по 09 січня 2019 встановлено, що індексація грошового забезпечення виплачувалася в грудні 2018 у розмірі 71,08 грн., та в січні 2019 у розмірі 20,64 грн. (а.с.14, 32).

За період з січня 2018 по листопад 2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.12-14).

Як встановлено із довідки про розмір грошового забезпечення позивача за період із січня 2018 року по грудень 2018, у березні 2018 року відбулося підвищення окладу позивача (а.с. 12).

Відповідно до норми абз. 3 п. 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Враховуючи, що розмір підвищення доходів позивача у березні 2018 року перевищив суму індексації, індексація за цей місяць не підлягає нарахуванню.

Беручи до уваги те, що позивачу у період з червня 2016 по грудень 2016 та з грудня 2018 по січень 2019 індексація грошового забезпечення виплачувалась, а в березні 2018 року відбулось підвищення грошового доходу позивача, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 підлягає нарахуванню та виплаті у період з 01 січня 2016 по 31 травня 2016, з 01 січня 2017 по 28 лютого 2018 та з 1 квітня 2018 по 30 листопада 2018 включно.

У зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оцінюючи клопотання відповідача щодо недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд вважає його безпідставним із наступних мотивів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці"), Суд дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відтак, на вимоги позивача із якими він звернувся у цій справі, строк звернення до суду не застосовується, а тому доводи відповідача про пропущення позивачем строку є безпідставні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши аргументи відповідача на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

При цьому суд зазначає, що причиною порушення прав позивача на нарахування та виплату оспорюваної індексації стала протиправна бездіяльність відповідача (форма пасивної поведінки), а не дії, як помилково вважає позивач. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спірну індексацію грошового забезпечення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 31 травня 2016, з 01 січня 2017 по 28 лютого 2018 та з 1 квітня 2018 по 30 листопада 2018 включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 31 травня 2016, з 01 січня 2017 по 28 лютого 2018 та з 1 квітня 2018 по 30 листопада 2018 включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович