Справа № 520/9690/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. Справа № 520/9690/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків по справі № 520/9690/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення від 01.03.2019 про відмову у призначенні їй пенсії, направлене листом відповідача від 12.03.2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 26.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на її думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач надав відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.ст. 308, 311 КАС України справа розглядається в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

11.02.2019 представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 , в якій просив Пенсійний фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.

Пенсійний фонд України на заяву представника позивача надав відповідь № 5644/М-11 від 05.03.2019, в якій повідомив, що управлінням визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (а.с.32).

26.02.2019 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав безпосередньо до Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова особисту заяву позивача про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану (а.с.36-39). Заява позивача прийнята відповідачем разом із документами, які надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом відповідача від 26.02.2019 року на супровідному листі.

Протоколом про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 01.03.2019 Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, оскільки заявником для призначення пенсії за віком не надано всіх необхідних документів (а.с.41-43).

Не погоджуючись з такою відмовою Пенсійного фонду, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідачем не було порушено прав позивача, оскільки позивачем було порушено процедуру звернення для здійснення призначення пенсії, яка передбачена Порядком №22-1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 8 зазначеного Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Перелік документів для призначення, перерахунку пенсії визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846.

Відповідно до п.1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Згідно п. 2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Як свідчать матеріали справи, до заяви про призначення пенсії від 26.02.2019 року позивачем згідно до переліку додано наступні документи:

- довіреність представників (оригінал);

- посвідчення особи №312740244, видане органом відділення МВС в м. Хайфа, 31.10.1996 (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія);

- ІПН (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія);

- свідоцтво про шлюб (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія);

- трудова книжка (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія).

Колегія суддів звертає увагу на те, що документ, підтверджуючий громадянство України ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії надано не було, як і не надано вказаний документ до матеріалів справи, що є порушенням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846.

В матеріалах справи міститься лише копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 на прізвище та ім`я - ОСОБА_2 , який виданий 19.07.1994 року, дійсний до 19.07.1999 року.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон № 5492-VI).

Згідно з абз.1 ч.1-3 ст. 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 14 частини сьомої статті 22 Закону № 5492-VI визначено, що до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Пунктом 1 «Перехідних положень» Закону № 5492-VI визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на момент подання заяви про призначення пенсії сплинув строк дії паспорту позивача для виїзду за кордон, доказів продовження строку дії паспорту до суду позивачем або уповноваженими представниками не надано.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою при призначення пенсії за віком особа, передусім, повинна підтвердити громадянство України, а також подати документи, перелік яких визначено Порядком №22-1.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до УПФУ із заявою про призначення пенсії позивачем не було надано документу, підтверджуючого громадянство України, що є порушенням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846.

Разом з тим, щодо підстави відмови в призначенні пенсії - не підтвердження реєстрації на території Харківської області, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись частиною другою статті 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Зважаючи на те, що заявником разом із заявою від 26.02.2019 про призначення пенсії відповідачу не наданий паспорт (або іншій документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1

Посвідчення особи, яке зазначено в переліку документів до заяви про призначення пенсії від 26.02.2019 року до матеріалів справи позивачем та його представником не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що діюче пенсійне законодавство України не передбачає будь-яких винятків стосовно встановленого порядку звернення за призначення пенсії та переліку необхідних для цього документів для громадян України, що виїхали за кордон.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі змінами, внесеними Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" пенсія за віком призначається особам, які досягли пенсійного віку за наявності страхового стажу не менше 26 років.

Згідно наданої копії трудової книжки ОСОБА_1 неможливо зарахувати період роботи з 1974 року, оскільки (запис дати не читаються) та відсутні записи про звільнення з роботи (а.с. 28, 29), що є порушенням інструкції про порядок ведення Трудових книжок працівників. Отже на підставі наданих документів та наданих індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж відсутній.

Щодо доводів апеляційної скарги про право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат, яке однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 стосується питань поновлення виплати пенсій, а не призначення. Крім того, визначає неконституційними певні положення закону та не встановлює автоматичного права усіх громадян, що виїхали на постійне місце проживання за кордон, на призначення пенсії. Це право повинно визначатися у кожному випадку окремо на підставі поданих документів відповідно до норм чиного законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було запропановано Верховній Раді звернути увагу на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

До теперешнього часу до ст.ст. 49 та 51 закону № 1058 зміни не вносились.

Таким чином у відповідача не має можливості призначити пенсію ОСОБА_1 без надання необхідних документів, а на підставі наданих копій документів відсутній загальний страховий стаж, відповідно до ст. 26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відповідачем не було порушено прав позивача, оскільки позивачем було порушено процедуру звернення для здійснення призначення пенсії, яка передбачена Порядком №22-1.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року по справі № 520/9690/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 по справі № 520/9690/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.І. Сіренко