Справа № 640/2770/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 лютого 2020 року м. Київ № 640/2770/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Міністерства культури України, Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та нечинним наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_2 з позовом до Міністерства культури України, Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства культури України в особі державного секретаря і ліквідатора Карандєєва Ростислава Володимировича щодо підготовки, прийняття та виконання наказу Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України)»;

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови у перевірці наказу Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України) на приналежність до нормативно-правових актів;

- визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України).

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

В силу приписів частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як убачається з прохальної частини позовної заяви, позивач оспорює наказ Міністерства культури України «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України) від 30.01.2019 №54.

Натомість до суду з даним позовом позивач звернувся лише 06.02.2020, що підтверджується відтиском штампу Окружного адміністративного суду міста Києва на позовній заяві ОСОБА_2 .

Отже, звернувшись 06.02.2020 до суду з позовною заявою, позивачем було пропущено встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

При цьому, позивачем до позовної заяви не було надано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв`язку з викладеним, позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно з частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Жодних доказів, які б підтверджували обґрунтування позовних вимог позивач суду не надав.

Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи оскаржуваний наказ, а також не зазначено обставин, які унеможливлюють надання позивачем спірного рішення суб`єкта владних повноважень в самостійному порядку.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з пунктом 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у позовній заяві зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, позов обов`язково повинен містити обґрунтування порушених оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 як донька священнослужителя реалізовує право на релігійну самобутність, свободу совісті в Українській Православній Церкві Кивського Патріархату шляхом поминання імені предстоятеля Української Православної Церкви Київського Патріархату патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета в молитвах, безперешкодного використання в релігійних культах та обрядах миро, виготовленого в Україні за традиціями та звичаями України, внаслідок визнання вищої влади Помісного Собору Української Православної Церкви Київського Патріархату.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії Міністерства культури України в особі державного секретаря і ліквідатора Карандєєва Ростислава Володимировича щодо підготовки, прийняття та виконання наказу Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України)»; протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови у перевірці наказу Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України) на приналежність до нормативно-правових актів; а також визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України).

Разом з цим, позов не містить пояснень та обґрунтування з посиланнями на норми законодавства, з приводу того, яким чином рішення, прийняте в межах компетенції Міністерства культури України, порушують саме права, свободи та інтереси ОСОБА_2 у сфері публічно-правових відносин.

У контексті викладеного, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Окрім того, посилаючись у позовній заяві на обов`язки ОСОБА_2 як віруючої Української Православної Церкви Київського Патріархату, визначені пунктами 27-28 Статуту про управління Української Православної Церкви Київського Патріархату, позивач примірник вказаного Статуту суду не надав.

Таким чином, позивачеві слід зазначити на захист якого порушеного права, свободи чи інтересу поданий позов про визнання протиправними дій Міністерства культури України в особі державного секретаря і ліквідатора Карандєєва Ростислава Володимировича щодо підготовки, прийняття та виконання наказу Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України)»; визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо відмови у перевірці наказу Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України) на приналежність до нормативно-правових актів; визнання протиправним та нечинним наказ Міністерства культури України від 30 січня 2019 року №54 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви» (Православної Церкви України).

Згідно з пунктом 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, всупереч вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства, позивач у позовній заяві не зазначив власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку;

- оригінал або належним чином засвідчені копії оскаржуваного наказу, або клопотання про його витребування у разі відсутності у позивача;

- доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог;

- уточненої позовної заяви із обґрунтуванням порушеного права, свободи чи інтересу ОСОБА_2 , на захист якого поданий даний позов (у кількості, що відповідає кількості учасників справи);

- власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Текст ухвали виготовлено у строки, із врахуванням перебування судді Балась Т.П. на лікарняному.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Міністерства культури України, Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та нечинним наказу, - залишити без руху.

2. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Т.П. Балась