Справа № 420/6038/19
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6038/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2019 № , , , , , , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 20.08.2019 № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 20.08.2019 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що за результатами документальної планової виїзної перевірки її підприємницької діяльності, податковим управлінням безпідставно нараховані податкові зобов`язання та штрафи, оскільки висновки перевірки щодо допущення порушень вимог податкового законодавства не відповідають дійсності. Так, в грудні 2018 р. позивачем продано об`єкт нерухомості (незавершене будівництво АЗС 65% готовності) ОСОБА_2 за 84 728 грн, з яких сплачено суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір. Однак перевіркою встановлено, що позивач дохід від продажу нерухомого майна не відобразила в податковій декларації про майновий стан, а також помилково сплачено військовий збір код бюджетної класифікації 11011000 замість вірного 11011001. При цьому ревізором-інспектором не враховано, що фізична особа-підприємець та фізична особа мають різний податковий та правовий статус та те, що підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 не має відношення до її цивільно-правових відносин як фізичної особи. Допущені порушення Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи не мають наслідком донарахування податків та зборів, які фактично були сплачені до укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Крім того, висновки про необхідність донарахування засновані на тому, що до визначення щомісячного чистого доходу з метою нарахування ЄСВ застосовані правила, що встановлені лише з початку 2017 року. До 01.01.2017 щомісячний чистий дохід не мав значення для визначення бази нарахування ЄСВ, натомість враховувався чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у річній податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. Крім того, з серпня 2018 року ФОП ОСОБА_1 припинила діяльність з торгівлі нафтопродуктами та після обрання спрощеної системи оподаткування ФОП ОСОБА_1 подала заяву про анулювання реєстрації платника ПДВ, акцизного податку та зняла з реєстрації реєстратори розрахункових операцій. За неправомірне знаходження ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування у 4 кварталі 2018 року за результатами перевірки вона була визнана платником ПДФО на загальній системі оподаткування, платником ПДВ, користувачем РРО. Позивач погоджується з тим, що не мала права переходити на спрощену систему оподаткування. Натомість, вона була включена з 01.10.2018 в реєстр платників єдиного податку та отримала відповідний витяг. Після подання ФОП ОСОБА_1 до Подільської ДПІ декларації про майновий стан за 9 місяців 2018 року (подана 09.11.2018) реєстрація її як платника єдиного податку не була анульована у порядку, встановленому ст. 299 ПК України. Порушення платником єдиного податку першої - третьої груп встановлених вимог має наслідком анулювання реєстрація. При цьому анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп має наслідком повернення платника єдиного податку на загальну систему оподаткування без нарахування податків та зборів, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку, та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (для порівняння такі наслідки встановлені ПК України для платників єдиного податку 4 групи в абзаці другому пп. 299.11 ПК). Також за результатами перевірки ревізор-інспектор встановив залишки нереалізованого пального вартістю 15372,42 грн, яка була включена ФОП ОСОБА_1 до податкового кредиту з ПДВ, але не була використана в оподатковуваних операціях і, як наслідок, донараховано ПДВ з цієї суми 3074,48 грн. Однак, висновок про наявність залишків пального зроблено ревізором-інспектором в результаті співставлення даних: акту інвентаризації залишків палива станом на 01.03.2016, придбання і продаж пального, згідно зареєстрованих акцизних накладних. При цьому в акті також зазначено, що станом на 30.09.2018 згідно звітів РРО паливо реалізовано повністю з відповідним нарахуванням податкових зобов`язань з ПДВ. При цьому ревізором-інспектором не враховано, що дані акцизних накладних та дані накладних податкових та витратних від постачальників не співпадають. Накладні витратні та податкові складаються постачальником за фактичною кількістю пального, що реалізується, з вартості цієї фактичної кількості нараховується ПДВ. Акцизні накладні оптових постачальників відповідно до пп. 215.3.4 ПК України складаються за об`ємом пального в літрах, приведених до температури 15 градусів за Цельсієм, оскільки саме це є одиницею виміру для підрахунку акцизного податку. При цьому відповідно до пп. 232.1 ПК відпущені літри в місцях роздрібної торгівлі пальним вважаються як літри, приведені до температури 15° С. Зважаючи на помилковість висновків податкової перевірки та безпідставність нарахованих податків та застосування штрафних санкцій, позивач просить скасувати спірні податкові рішення.

Ухвалою судді від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ст. 262 КАС України.

02.01.2020 до суду від представника Головного управління ДФС України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити. Зокрема, у відзиві наведено зміст акту перевірки від 18.07.2019 № 1413/15-32-13-05/ НОМЕР_1 та у підсумку констатовано, що відображені в останньому висновки є обґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 09.01.2020 клопотання представника позивача задоволено; постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено по справі судове засідання.

05.02.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат із додатками.

13.02.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відмову в компенсації судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що на підставі ст. 77 ПКУ, пп. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДФС в Одеській області від 19.04.2019 № 3113, плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, направлення на перевірку № 3121/13-05 від 13.05.2019, співробітником податкового управління проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період 01.01.2016-31.12.2018, за результатами якої складено акт від 18.07.2019 № 1413/15-32-13-05/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

п. 63.3 ст. 63 (абз. 4), п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України;

п.7 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 № 859; п. 177.11 ст. 177 ПКУ; п. 167.2 ст. 167. п. 172.2 ст. 172 ПКУ, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у сумі 4236,40 грн. за 2018 рік;

п. 177.1, п. 177.2. п. 177.4 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 ПКУ, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018 рік у сумі 5085,72 грн;

ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок за 2016 рік на загальну суму 13 230,597 грн;

п. 1 розд. III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435;

пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень кодексу, в результаті чого донараховано військовий збір у сумі 1694,73 грн, а саме від здійснення підприємницької діяльності у сум; 423,81 грн., і від операцій продажу нерухомого майна у сумі 1270,92 грн;

п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено невчасна сплата податкового зобов`язання по військовому збору за 2018 рік;

розділ III Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 р. за N111/26556;

п. 187.1 ст. 187, п. 193.1 ст. 193 , п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано ПДВ у загальній сумі 20176,28 грн, а саме за вересень 2018 року на суму ПДВ - 3074,48 грн, за жовтень 2018 року на суму 222 грн, за листопад 2018 року на суму 6738,40 грн, за грудень 2018 року на суму 10141,40 грн;

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлена відсутність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 20176,28 грн;

п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, в результаті чого не надано податкові декларації з податку на додану вартість за 3 податкових періоди;

п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.08.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 170 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму 529,76 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 1588,65 грн; № про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість на суму 1537,24 грн; № про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість на суму 510 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на додану вартість на суму 25 220,35 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 6357,16 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 5295,50 грн; № про застосування штрафу за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО на суму 1 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 20.08.2019 № Ф- в сумі 13230,59 грн; рішення від 20.08.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2646,12 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначені податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу та рішення про застосування санкцій необґрунтованими, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з актом від 18.07.2019 № 1413/15-32-13-05/ НОМЕР_1 перевіркою встановлено, що в порушення п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України фізична особа платник податків ОСОБА_1 у 2017 році поряд з доходами від здійснення підприємницької діяльності отримала дохід від продажу нерухомого майна у сумі 502436 гривень, вказаний дохід не відобразила у річній податковій декларації за 2017 рік у рядку 11.2 декларації , де вказуються доходи від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна, які відповідно до абзацу першого пункту 173.2 статті 173 та пункту 172.1 статті 172 розділу IV Кодексу не підлягають оподаткуванню (податкова декларація про майновий стан від 08.02.2018 року (вх. №) , а зазначила дохід від продажу нерухомого майна у окремо наданій декларації про майновий стан , як громадянин (вх. №3004 від 29.05.2018 року).

В ході перевірки правильності заповнення декларації про майновий стан за перевіряємий період встановлено порушення Розділу IV «Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02.10.2015 року №859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.09.2016 року №821), а саме фізична особа платник податків ОСОБА_1 при заповненні додатку 2 до декларації про майновий стан за 2017-2018 роки зазначила лише дохід від діяльності 47.30 роздрібна торгівля нафтопродуктами, але в продовж 2017-2018 років також отримувала дохід від надання в оренду власного нерухомого майна ФОП ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ) у сумі 3330 грн. щоквартально.

За 2018 рік фізична особа платник податків ОСОБА_1 отримала дохід від здійснення підприємницької діяльності перебуваючи на загальній системі оподаткування, який відобразила у річній декларації про майновий стан за 2018 рік і відповідно у Додатку 2 до декларації (вх. № від 07.02.2019) і отримувала дохід від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування у 4 кв. 2018 року, який також відображено у річній декларації про майновий стан за 2018 рік у розділі ІІІ декларації «Доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного доходу». Поряд із доходами від здійснення підприємницької діяльності фізична особа платник податків ОСОБА_1 у 2018 році отримала дохід від продажу нерухомого майна у сумі 84728 гривень, який у річній податковій декларації про майновий стан не відображено.

На підставі п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України ОСОБА_1 надала уточнену декларацію про майновий стан за 2018 рік (вх. №7345 від 02.05.2019), в якій відобразила суму отриманого доходу від продажу нерухомого майна, але Розділ VII уточненої декларації не заповнила, в зв`язку з чим, зазначені суми податку з доходів фізичних осіб, військового збору і штрафна санкція за нараховані суми зобов`язань не були нараховані, чим за висновком перевірки порушено п.7 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (далі Інструкція), затверджені наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 № 859.

Вищезазначені порушення, виявлені перевіркою, знайшли своє відображення у прийнятих податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 5295,50 грн; податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 1588,65 грн.

В той же час, перевіркою не враховано, що фізична особа-підприємець та фізична особа мають різний податковий та правовий статус. Підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 не має відношення до її цивільно-правових відносин як фізичної особи, яка здійснила продаж нерухомого майна, оплатила встановлені при цьому податок ПДФО та військовий збір (квитанції №37627246 від 17.12.2018 на суму 4236,40 та № 37627302 на суму 1271 додаються).

Допущені порушення Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи не мають наслідком донарахування податків та зборів, які фактично були сплачені до укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Крім того, за результатами перевірки суми доходу, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, встановлено, що сума чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% в 2016 р., заявлена в податковій декларації ФОП - 187872,75 грн; сума доходу, на який нараховується єдиний внесок - 187872,75 грн; за даними перевірки - 248007,12 грн; виявлено відхилення «+ 60134,37 грн».

В ході перевірки правильності нарахування єдиного внеску з сум чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, встановлено невірне визначення сум щомісячного чистого доходу згідно виписок банку, накладних, актів виконаних робіт (що підтверджено Книгами обліку доходів та витрат Ф-10, зареєстровані в ДПІ у Подільському районі Подільського управління ГУ ДФС в Одеській області №18-С від 29.10.2013).

На стор. 32-33 акт перевірки містить таблицю з сумами щомісячного чистого доходу, на який на думку ревізора-інспектора позивач мала нараховувати ЄСВ, внаслідок чого ГУ ДФС прийняті: вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.08.2019 № Ф- в сумі 13230,59 грн; рішення від 20.08.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2646,12 грн.

В той же час, висновки про необхідність донарахування засновані на тому, що до визначення щомісячного чистого доходу з метою нарахування ЄСВ застосовані правила, що встановлені лише з початку 2017 року.

Порядок нарахування, обчислення та сплати ЄСВ установлено Законом України від 8 липня 2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон про ЄСВ) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки (Пункти 1, 2, 4 частини другої статті 6).

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (Пункт 2 частини першої статті 7).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пп. 2 п. 5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток). Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції. У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

У Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 відобразила суму річного оподатковуваного доходу за 2016 рік - 187 872,75 грн, яку також зазначила у річній податковій декларації за 2016 рік. Ця сума була поділена на кількість місяців, за які вона була отримана - 12 місяців, по 15 656,06 грн на місяць.

ЄСВ за 2016 рік було сплачено протягом року наступним чином: п/д № 68 від 05.02.2016 - 2418,34 грн; п/д № 411 від 19.07.2016 6000 грн; п/д № 540 від 20.09.2016 10000 грн; п/д № 703 від 21.11.2016 5000 грн; п/д № 764 від 13.12.2016 10000 грн; п/д № 77 від 08.02.2017 - 7940,18 грн, в всього сплачено 41358,52 грн.

Відображені в акті перевірки суми щомісячного оподатковуваного доходу були розраховані інспектором-ревізором самостійно згідно виписок банку, накладних, актів виконаних робіт, наданих ФОП ОСОБА_1 для перевірки.

Середньомісячний річний оподаткований дохід не є тотожним щомісячному чистому оподаткованому доходу, вони є різними за своєю правовою природою та механізмом вирахування, оскільки регулюються різними нормативно-правовими актами.

Показник середньомісячного оподатковуваного доходу Декларації про доходи та майновий стан платника визначається математичним шляхом ділення суми чистого річного оподаткованого доходу на 12 календарних місяців, а щомісячний чистий дохід визначається на підставі первинних документів.

З аналізу норм Закону України «Про збір облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вбачається, що базою для нарахування єдиного внеску є фактичний чистий оподатковуваний дохід (прибуток) у відповідному місяці, а не розрахований середньомісячний дохід підприємця.

Чистий оподатковуваний дохід (прибуток) у відповідному місяці вираховується платником податків самостійно, виходячи з доходів отриманих в ході реалізації товарів (робіт та послуг) та понесених витрат при здійсненні підприємницької діяльності на підставі первинних документів.

Виходячи з правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин справи, суд погоджується з доводами позивача, що базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий, а відтак позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про збір облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» здійснено нарахування ЄСВ за 2016 рік.

Натомість доводи контролюючого органу відносно того, що ЄСВ має розраховуватись виходячи з розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу (ділення річного чистого доходу платника на відпрацьовані 12 місяців), з урахуванням максимальної величини бази нарахування для ЄСВ, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах права, що регулюють спірні правовідносини. Розрахунок розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу передбачений нормами Податкового кодексу України з метою визначення розміру податку на доходи з фізичних осіб.

Крім того, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 надала до Подільської ДПІ ГУ ДФС в Одеській області реєстраційну заяву платника єдиного податку вх. №8804/10 від 11.09.2018 про перехід на спрощену систему оподаткування обліку та звітності єдиний податок ІІ група з 01.10.2018, в якій у графі «Обсяг доходу за попередній календарний рік становить (пункт 5 Розрахунку) за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування» не зазначена сума. Розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує на спрощену систему оподаткування за попередній календарний рік не надано.

Згідно даних книги обліку доходів і витрат підприємця №18-С від 29.10.2013 (ст.36-38), чеків РРО і виписок банку, сума валового доходу за жовтень-грудень 2017 року становила 1941162,87 грн і сума валового доходу за 9 місяців 2018 року - 3049110 грн., тобто обсяг доходу за попередній календарний рік з 01.10.2017 року по 30.09.2018 рік становив 4990272,87 грн, що є порушенням п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України, а саме умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Граничний строк надання декларації про майновий стан за 2018 рік 09.02.2019, тому контролюючий орган при прийнятті рішення щодо реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником спрощеної системи оподаткування обліку і звітності було враховано відомості заяви підприємця вх. №8804/10 від 11.09.2018 і ФОП ОСОБА_1 отримала Витяг з реєстру платника єдиного податку ІІ групи від 02.10.2018 року. В якому зазначено види діяльності: 47.25 роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 47.24 роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 56.30 обслуговування напоями; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

За висновком перевірки, порушуючи вимоги п. 291.4 ст. 294 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не мала права надавати до контролюючого органу заяву про обрання або перехід на спрощену систему оподаткування, обліку і звітності.

З серпня 2018 року ФОП ОСОБА_1 припинила діяльність з торгівлі нафтопродуктами. Після обрання спрощеної системи оподаткування ФОП ОСОБА_1 подала заяву про анулювання реєстрації платника ПДВ, акцизного податку та зняла з реєстрації реєстратори розрахункових операцій (докази додаються).

За неправомірне знаходження ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування у 4 кварталі 2018 року за результатами перевірки вона була визнана платником ПДФО на загальній системі оподаткування, платником ПДВ, користувачем РРО.

Позивачу були нараховані податки та штрафні санкції як платнику податків за загальною системою оподаткування та платнику ПДВ, а також за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних з ПДР та незастосування РРО: податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 6357,16 грн; податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на додану вартість на суму 25 220,35 грн. (в частині нарахування за жовтень 2018 року на суму 222 грн., за листопад 2018 року на суму 6738,40 грн., за грудень 2018 року на суму 10141,40 грн.); податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість на суму 510 грн.; податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 170 грн.; податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість на суму 1537,24 грн.; податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 529,76 грн.; податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. № про застосування штрафу за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО на суму 1 грн.

За обставин справи, ФОП ОСОБА_1 не мала права переходити на спрощену систему оподаткування. Натомість, вона була включена з 01.10.2018 в реєстр платників єдиного податку та отримала відповідний витяг. Після подання ФОП ОСОБА_1 до Подільської ДПІ декларації про майновий стан за 9 місяців 2018 року (подана 09.11.2018) реєстрація її як платника єдиного податку не була анульована у порядку, встановленому ст. 299 ПК України.

В той же час, згідно з п. 299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Таким чином, лише платнику четвертої групи за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу, тоді як ФОП ОСОБА_1 була платником єдиного податку другої групи, у зв`язку із чим відповідні нарахування податкового органу є безпідставними та підлягають скасуванню.

Крім того, в ході проведення перевірки залишків нереалізованих ТМЦ на дату анулювання реєстрації платника ПДВ встановлено, що ФОП ОСОБА_1 надала контролюючому органу акт інвентаризації обсягів залишків пального, станом на 01.03.2016 року, в літрах приведених до 15 градусів С складали 27596 л ( А-92 9692л, А-95 10462 л, дизпаливо 7442 л). Станом на 30.09.2018 ТМЦ (паливо) реалізовано повністю, залишки відсутні, згідно звітів РРО. Згідно даних фіскального чеку № 300201171 від 09.05.2018 залишки палива на початок дня складали А-92 у кількості 750,64 л; А-95 у кількості 2440,37 л і дизпалива у кількості 2640,89 грн на кінець дня залишки відсутні. В ході проведення перевірки підприємець пояснила, що паливо було злито для реалізації на іншу АЗС, яка також належить ФОП ОСОБА_1 , дана операція щодо надходження палива відображена у фіскальному чеку 300201173 № 901.

По РРО ф/н станом на 03.07.2018 № 957 на початок дня рахувався залишок палива (А-95) у кількості 236,92 л, станом на кінець дня (реалізація протягом дня відсутня ) залишки 0,0 л. За даними декларації з акцизного податку залишки палива становлять 300 л.

В результаті співставлення даних: акту інвентаризації залишків палива станом на 01.03.2016 придбання і продаж пального, згідно зареєстрованих акцизних накладних встановлено, що станом на дату анулювання реєстрації платника ПДВ встановлено залишки не реалізованого палива, яке було включено до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, але не використано в оподатковуваних операціях, в результаті чого порушено п. 184.7 ст. 184 Податкового кодексу України і не включено до складу податкових зобов`язань вересня 2018 року суму 15 372,42 грн і ПДВ 3074,48 грн.

У підсумку перевірки встановлено заниження зобов`язання по ПДВ за 2018 рік на загальну суму 20176,28 грн, а саме: за вересень 2018 року на суму ПДВ 3074,48 грн, за жовтень 2018 року на суму 222 грн, за листопад 2018 року на суму 6738,40 грн, за грудень 2018 року на суму 10141,40 грн, чим порушено п. 187.1 ст. 187, п. 193.1 ст. 193 , п.198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України

За вказане правопорушення податковим управлінням прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на додану вартість на суму 25 220,35 грн.

Згідно з п. 184.7 ст. 184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

З приводу вищевикладеного правопорушення сторона позивача зазначила, що перевіряючою не враховано, що дані акцизних накладних та дані накладних податкових та видаткових від постачальників не співпадають. Видаткові накладні та податкові складаються постачальником за фактичною кількістю пального, що реалізується, з вартості цієї фактичної кількості нараховується ПДВ. Акцизні накладні оптових постачальників відповідно до пп. 215.3.4 ПК України складаються за об`ємом пального в літрах, приведених до температури 15 градусів за Цельсієм, оскільки саме це є одиницею виміру для підрахунку акцизного податку. При цьому відповідно до пп. 232.1 ПК відпущені літри в місцях роздрібної торгівлі пальним вважаються як літри, приведені до температури 15 градусів за Цельсієм.

Такий порядок підрахунку обсягів пального з метою оподаткування акцизним податком під час оптового постачання та роздрібної продажі неминуче дає для суб`єкта роздрібної торгівлі різницю між отриманим та проданим паливом в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. І ця різниця у ФОП ОСОБА_1 за період з 01.03.2016 по 31.12.2018 не свідчить про використання палива на суму 15372,42 грн. у неоподатковуваних операціях або про наявність цього палива у ФОП на теперішній час.

В ході розгляду справи судом встановлено, що акт перевірки не містить в собі обставин проведення перевірки наявності нафтопродуктів шляхом співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП, №17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах.

Згідно положень пункту 2.1, підпунктів 4.2.1 - 4.2.2 пункту 4.2, підпункту 4.2.5 пункту 4.2, підпункту 4.3.2 пункту 4.3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об`єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.

Система вимірювання кількості і визначення показників якості нафти - сукупність засіб вимірювальної техніки, технологічного та допоміжного обладнання, що призначена для обліку нафти з визначенням її кількісних показників та формування актів приймання-здавання нафти і паспортів якості шляхом як автоматичного виконання функцій, так і одним із методів, передбачених ГОСТ 26976-86 "Нефть и нефтепродукты. Методы измерения массы" (далі - ГОСТ 26976) та цією Інструкцією.

Облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об`єму.

Для визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об`ємно-масовий статичний, об`ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об`ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Об`ємно-масовим статичним методом визначається маса нафти і нафтопродукту за їх об`ємом, густиною та температурою. Об`єм нафти і нафтопродуктів визначається за допомогою градуйованих резервуарів та засобів вимірювань рівня нафти і нафтопродуктів у резервуарах, залізничних цистернах, танках суден або за повною місткістю мір (автоцистернах, причепах-цистернах, напівпричепах-цистернах).

Об`ємним методом вимірюється лише об`єм нафтопродукту. Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються паливороздавальні колонки (ПРК) і оливороздавальні колонки (ОРК), що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози.

Після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Способом перевірки наявності нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою № 16-НП, № 17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватись методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією від 20.05.2008 №281/171/578/155, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов`язковою для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Вирішуючи спір, суд враховує, що в силу п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зважаючи на те, що в акті перевірки не зазначено інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає вказана Інструкція, твердження відповідача про те, що позивач фактично має залишки нереалізованого палива є не доведеним.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 32 000 грн в акті прийому-передачі послуг від 31.01.2020 до договору про надання правової допомоги б/н від 07.09.2019 зазначено наступне: складання, узгодження з клієнтом та подання до суду позову 16 годин вартістю 16 000 грн; складання, узгодження з клієнтом та подання до апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу суду від 16.10.2019 12 годин вартістю 12 000 грн; представництво інтересів клієнта під час судового розгляду справи в місцевому суді 21.01.2020 та 30.01.2020 4 години вартістю 4 000 грн.

Відповідач проти заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу заперечував, подавши відповідну заяву, згідно якої розмір витрат в сумі 32 000 грн є безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи, завищеною та взагалі безпідставною, оскільки ціна позову складає 57 086,37 грн, а гонорар адвоката по цій справі 32 000 грн; також стороною позивача взагалі не надано доказів понесення фактичних витрат (квитанцій, чеків тощо).

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи представників сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 3 000 грн.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

При цьому доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів сплати гонорару, не заслуговують на увагу, оскільки за приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або, зокрема, підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Крім того, за висновком Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в додатковій постанові від 21.01.2020 по справі № 904/1038/19, постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2 689,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС України в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; 39398646) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Одеській області від 20.08.2019 № , , , , , , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 20.08.2019 № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 20.08.2019 № .

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5 689,40 грн (п`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.02.2020.

Суддя І.В. Завальнюк

.