Справа № 500/1093/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1093/19

24 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Хрущ В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Осадчука І.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Онофрійчука Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про:

- визнання незаконним рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у зарахуванні спеціального, пільгового стажу на посаді тракториста та призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати до спеціального стажу періоди роботи з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року на посаді тракториста - машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві та призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.06.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено те, що позивач ОСОБА_1 19.06.2018 року звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак листом №16401/06 від 15.11.2018 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу на посаді тракториста для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач не погоджується із прийнятими рішенням, вказує на те що, згідно записів у його трудовій книжці, він має достатній пільговий стаж, а тому має право на отримання пільгової пенсії.

Ухвалою судді від 15.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.05.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведені заперечення проти позовних вимог, згідно яких зазначено, що відповідно до записів трудової книжки, позивач:

- з 17.11.1983 року прийнятий на посаду слюсаря по ремонту тех.- обладнання;

- з 10.07.1984 року переведений на посаду тракториста III класу автопарку;

- з 18.08.1987 року переведений на посаду тракториста-машиніста будівельної бригади;

- з 17.11.1992 року переведений на посаду тракториста цеху с. Петриків;

- з 10.04.1995 року переведений на посаду тракториста екскаваторника в будівельну бригаду;

- з 07.02.1996 року переведений на посаду тракториста цеху с. Петриків і працює там по даний час.

Однак, відповідачем зазначено, що можливості зарахувати вищевказані періоди роботи позивача на посаді тракториста-машиніста до пільгового стажу роботи - нема, оскільки у пільгових довідках, наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначено, про зайнятість повний польовий період у рослинництві, а згідно Класифікатора видів економічної діяльності розведення свійської птиці віднесено до тваринництва. Зайнятість в рослинництві первинними документами не підтверджено, в акті перевірки пільгового стажу зазначено про роботу в цеху села Петриків на землерийних і навантажувальних роботах. Крім посади тракториста позивач працював на інших посадах, які не дають права на пенсію, зокрема, машиніст крана, а також, згідно інформації реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про спеціальний стаж в 2008, 2009 та з вересня 2012 по 2014 роках. Таким чином, загальний стаж роботи позивача становить 37 років 09 місяців 17 днів, проте пільговий стаж роботи відсутній. А отже, у об`єднаного управління не було підстав призначити пенсію за віком на пільгових умовах позивачу. Водночас, відповідач вважає, що позивач звернувся до суду за захистом прав, свобод та інтересів із пропущенням шестимісячного строку звернення до суду, що має наслідком відповідно до статті 123 КАС України, залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 18.06.2019 року у справі призначено судове засідання, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, на 11.07.2019 року.

Судове засідання 11.07.2019 року не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 23.07.2019 року.

У судовому засіданні 23.07.2019 року судом, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Птахофабрика Тернопільська". Розгляд справи відкладено на 09.08.2019 року.

У судовому засіданні 09.08.2019 року судом, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу якою замінено неналежного відповідача - Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Розгляд справи відкладено на 10.09.2019 року.

20.08.2019 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому наведено заперечення щодо заявлених позовних вимог, та, зокрема, зазначено, що необхідний пільговий страховий стаж позивача - відсутній, відтак, підстав для призначення йому пільгової пенсії - немає.

09.09.2019 року до суду від ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

У судовому засіданні 10.09.2019 року судом, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу, якою витребувано від ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" необхідні для розгляду справи документи. Розгляд справи відкладено на 19.09.2019 року.

Судове засідання 19.09.2019 року відкладено на 08.10.2019 року, для повторного витребування від ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" необхідних для розгляду справи документів.

23.09.2019 року до суду від ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" надійшли витребувані документи.

08.10.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 09.10.2019 року розгляд справи відкладено на 21.10.2019 року.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року розгляд справи відкладено на 26.11.2019 року.

У судовому засіданні 26.11.2019 року судом, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу, якою продовжено строки розгляду справи та відкладено судове засідання на 17.12.2019 року.

У судовому засіданні 17.12.2019 року оголошено перерву до 24.12.2019 року.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судових засіданнях просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що пільговий трудовий стаж ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року - працював у ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" (з 10.07.1984 року на посаді тракториста III класу автопарку; 18.08.1987 року -на посаді тракториста-машиніста будівельної бригади; з 17.11.1992 року - на посаді тракториста цеху с. Петриків; з 10.04.1995 року -на посаді тракториста-екскаваторника будівельної бригади; з 07.02.1996 року - на посаді тракториста цеху с. Петриків).

Відповідно до уточнюючихи пільгових довідок ПАТ "Птахофабрика Тернопільська", які, були подані позивачем до органів Пенсійного фонду, ОСОБА_1 у періоди з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року ОСОБА_1 працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду - в рослинництві та на протязі календарного року - в тваринництві (арк.спр. 22-26).

26.05.2018 року ОСОБА_1 виповнилось 55 років.

19.06.2018 року позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом №16401/06 від 15.11.2018 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю необхідного стажу для призначення пільгової пенсії за віком.

Свою відмову відповідач мотивує, зокрема, тим, що відповідно до записів трудової книжки, позивач:

- з 17.11.1983 року прийнятий на посаду слюсаря по ремонту тех.- обладнання;

- з 10.07.1984 року переведений на посаду тракториста III класу автопарку;

- з 18.08.1987 року переведений на посаду тракториста-машиніста будівельної бригади;

- з 17.11.1992 року переведений на посаду тракториста цеху с. Петриків;

- з 10.04.1995 року переведений на посаду тракториста екскаваторника в будівельну бригаду;

- з 07.02.1996 року переведений на посаду тракториста цеху с. Петриків і працює там по даний час.

Однак, відповідачем зазначено, що можливості зарахувати вищевказані періоди роботи позивача на посаді тракториста-машиніста до пільгового стажу роботи - немає, оскільки у пільгових довідках, наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначено, про зайнятість повний польовий період у рослинництві, а згідно Класифікатора видів економічної діяльності розведення свійської птиці віднесено до тваринництва. Зайнятість в рослинництві первинними документами не підтверджено, в акті перевірки пільгового стажу зазначено про роботу в цеху села Петриків на землерийних і навантажувальних роботах. Крім посади тракториста позивач працював на інших посадах, які не дають права на пенсію, зокрема, машиніст крана, а також, згідно інформації реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про спеціальний стаж в 2008, 2009 та з вересня 2012 по 2014 роках. Таким чином, загальний стаж роботи позивача становить 37 років 09 місяців 17 днів, проте пільговий стаж роботи відсутній. А отже, у управління немає підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV, встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно з положеннями статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Водночас, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно із п.3 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Крім того, відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення страхового стажу за період до впровадження системи персоніфікованого обліку здійснюється на підставі документів та в порядку визначено законодавством, що діяло раніше.

Окрім того, і положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.

Разом з тим, стаття 62 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, - є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637).

Так, пунктом 1 наведеного Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, - є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 вказаного вище Порядку №637 передбачено наступне.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На виконання вищенаведеного пункту 20 Порядку №637 Постановою Правління Пенсійного фонду від 10.11.2006 року №18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років, який визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Водночас, Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №7 "Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства".

Вказані роз`яснення визначають наступне.

Відповідно до статті 13 (пункт "в") Закону України "Про пенсійне забезпечення" правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються машиністи-трактористи, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства.

До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо) /пункт 1/.

Трактористи допоміжних сільських господарств, які не мають самостійного балансу і знаходяться в складі промислових, будівельних, транспортних та інших підприємств і організацій, мають право на пільгову пенсію при виконанні умов, передбачених пунктом 1 цього роз`яснення /пункт 2/.

Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист.

До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Зі змісту довідки встановленої форми згідно додатку до цього роз`яснення слідує, що в ній повинно бути зазначено періоди роботи трактористом-машиністом та те, що він був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві або на протязі календарного року в тваринництві, і вказано, що зазначені періоди зараховуються до стажу роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення згідно з пунктом "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до «Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27 серпня 1986 року №016, введеного в дію з 01 січня 1987 року та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327, чинного на теперішній час, професії «тракторист автопарку», «тракторист-екскаваторник», «будівельна бригада», відсутні, а міститься професійна назва роботи "тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва".

Аналогічна позиція неодноразово викладена та підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №681/813/17, від 08 травня 2018 року у справі №672/455/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 501/3014/16-а.

Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є:

- виконання робіт на посаді тракториста-машиніста,

- безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства,

- досягнення відповідного віку,

- наявність кількості відповідного стажу.

За відсутності однієї з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах призначення вказаної пенсії неможливе.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: в постанові від 10.05.2018 року у справі №196/1004/14-а.

Так, у вказаній постанові від 10.05.2018 року у справі №196/1004/14-а Верховний Суд зазначив, що таку обов`язкову умову призначення пенсії за віком на пільгових умовах трактористу-машиністу як підтвердження його безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства протягом не менше як 20 років (тобто характер виконуваних ним робіт), - не може бути встановлено на підставі лише записів трудової книжки та показань свідків й така умова - підлягає підтвердженню уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, як передбачено п. 20 Порядку №637, в якому, до того ж, стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) передбачено обов`язкове зазначення в довідці додаткових відомостей про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Вказані вище позиції Верховного Суду - підлягають врахуванню судом під час розгляду даної справи.

В ході розгляду даної справи судом на підставі усіх наявних у справі матеріалів встановлено наступні обставини, які беззаперечно свідчать про набуття позивачем права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та аналогічної норми, закріпленої п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював у ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року - на посадах які охоплюються єдиною назвою професії "тракторист-машиніст".

Крім того, право позивача на пенсійне забезпечення підтверджується також усіма уточнюючими пільговими довідками ПАТ "Птахофабрика Тернопільська", які, фактично дублюють усі довідки, які були подані позивачем до органів Пенсійного фонду, у яких визначено, що за період з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року ОСОБА_1 працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду як в рослинництві так і в тваринництві (арк.спр. 22-26).

Відтак, усі наявні в матеріалах архівні довідки мають підтвердження безпосередньої зайнятості позивача саме у виробництві сільськогосподарської продукції, як це визначено умовами п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визнання права на пенсію за віком за вказаними статтями.

При цьому, вказані вище періоди в сукупності складають: 32 роки 11 місяців (23 роки 08 місяців - робота трактористом-машиністом та безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції (рослинництво), та 9 років 03 місяці - робота трактористом-машиністом та безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції (тваринництво)).

Таким чином, в підсумку дані періоди, беззаперечено, за умовами п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - дають право на отримання позивачем пільгової пенсії за віком.

Поряд з цим суд вважає помилковими трактування відповідача, органу Пенсійного фонду, про неможливість зарахування позивачу стажу роботи за вказаною професією через неможливість визначення зв`язку відповідних періодів роботи позивача за відповідними, вказаними у трудовій книжці посадами, з повним польовим періодом (щодо рослиництва) та повним календарним роком (щодо тваринництва), - з огляду на те, що вимоги законів (як п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») - жодним чином не ставлять у залежність право набуття пенсії за віком від вказаних даних, а лише визначають єдину обов`язкову умову для набуття такого права відповідною особою, а саме: безпосередня зайнятість тракториста-машиніста у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Крім цього, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Натомість органом Пенсійного фонду не враховано того, що недоліки записів у трудовій книжці у невизначенні посади позивача саме як "тракторист-машиніст" - не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним у даному випадку - є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах міститься і в постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі №754/14898/15-а.

Наразі факт зайнятості позивача на відповідних сільськогосподарських роботах - і підтвержується усіма уточнюючими довідками ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська" із визначеними в них періодами роботи позивача на посаді "тракторист-машиніст" та із зазначенням в них відомостей про зайнятість ОСОБА_1 у виробництві сільськогосподарської продукції в підприємстві сільського господарства:

- як в рослинництві - на протязі повного польового періоду;,

- так і в тваринництві - на протязі календарного року.

Отже, з огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджується те, що за періоди роботи з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року на посаді тракториста-машиніста, він був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції, - у зв`язку з чим вказані періоди, безумовно, підлягають зарахуванню до його пільгового стажу.

Під час розгляду даної справи судом не приймаються до уваги посилання відповідач про те, що позивач працював також на інших роботах, як не дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки, за встановлених судом обставин, періоди такої роботи - не впливають на загальний розрахунок стажу позивача, який є достатнім для призначення пенсії за віком за п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та не спростовують зайнятість ОСОБА_1 у виробництві сільськогосподарської продукції в підприємстві сільського господарства, як це передбачено умовами вказаної статті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії, періоди роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста - машиніста з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року, та в призначенні пенсії за віком, відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладені в протоколі засідання комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області по розгляду спірних питань щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 20.09.2018 року та листі Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №16401/06 від 15.11.2018 року, - є протиправними.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v.Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02), п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже було зазначено вище, в ході розгляду даної справи встановлено, що щодо позивача діють умови надання пільгової пенсії за віком згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" однозначно врегульовано повноваження відповідача розглянути питання призначення пенсії та прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, чинне законодавство України не встановлює повноважень відповідача на власний розсуд обирати вид одного з можливих рішень, він зобов`язаний прийняти однозначне рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії при наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд.

Отже, в даних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень органу Пенсійного фонду, його обов`язок однозначно визначений.

З огляду на зазначене та з метою забезпечення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку що оскільки під час розгляду справи встановлено протиправність відмови відповідача за наслідками розгляду питання про призначення позивачу пільгової пенсії, - то у суду є всі правові підстави для визнання протиправною такої відмову відповідача в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та зобов`язання відповідача призначити позивачу таку пенсію.

Враховуючи, що зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії, спрямовані на забезпечення права позивача на отримання визначеного конституційно пенсійного забезпечення, - то саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такий ефективний засіб правого захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 3 статті 9 КАС України визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача, окрім визнання протиправними рішень про відмову в призначенні пенсії (викладених в протоколі засідання комісії по розгляду спірних питань щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 20.09.2018 року та листі №16401/06 від 15.11.2018 року), - є зобов`язання відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке є правонаступником Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи на посаді тракториста-машиніста з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 19.06.2018 року.

Поряд з цим, оцінюючи твердження відповідача про те, що позивач звернувся з даним позовом до суду з пропуском шестимісячного строку, - суд вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що відповідач відмовив позивачу у призначені пенсії за наслідками розгляду відповідної заяви - листом від 15.11.2018 року №16401/06, - то суд дійшов висновку, що позивач, подавши даний позов до суду 07.05.2019 року (відповідно до штемпеля на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду), - звернувся за захистом своїх прав в межах встановленого законом шестимісячного строку.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на задоволення позову, - відповідно до частини першої статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду із даним позовом.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправними рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії, періоди роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста - машиніста з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року, та в призначенні пенсії за віком, відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладені в протоколі засідання комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області по розгляду спірних питань щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 20.09.2018 року та листі Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №16401/06 від 15.11.2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 19.06.2018 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням зарахованих на підставі даного рішення до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 18.08.1987 року, з 18.08.1987 року по 10.04.1995 року, з 07.02.1996 року по 18.06.2018 року.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), сплачений відповідно до квитанції №TS202513 від 19.03.2019 року.

Реквізити сторін:

- Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

- Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2020 року.

Головуючий суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.