Справа № 820/5124/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2020 р. м. ХарківСправа № 820/5124/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Гуцала М.І.,

Суддів Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 820/5124/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості"ПІВДЕНДІПРОШАХТ"

про надання дозволу на стягнення податкового боргу за рахунок майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року задоволено позов Головного управління ДФС у Харківській області до Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості"ПІВДЕНДІПРОШАХТ" про надання дозволу на стягнення податкового боргу за рахунок майна.

Заступником прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради подано до суду через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу на зазначене рішення.

Вказана апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. ч. 3, 4 ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Зазначені норми поширюються на всі стадії адміністративного судового процесу, стосуються позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг.

Отже, реалізація прокурором права на подання адміністративного позову потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Під час звернення прокурора до суду, суд повинен з`ясувати підстави представництва інтересів держави.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Загальні підходи до оцінки підстав представництва прокурором інтересів держави в адміністративному судочинстві були сформульовані Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17.

У цій постанові Суд звернув увагу, що зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.04.2019 року по справі №753/21690/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, виключно послання прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження є недостатніми для прийняття заяви (скарги) для розгляду.

У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Водночас, колегія суддів зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 (справа № 806/1000/17) та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа № 826/13768/16).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку заступником прокурора Харківської області не було належним чином обґрунтовано в чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення прокурора, неможливість здійснення уповноваженими суб`єктами владних повноважень захисту інтересів держави в даному випадку чи здійснення такого захисту належним чином, та як наслідок, не підтверджено наявності правових підстав для представництва.

Зокрема, заявник апеляційної скарги не довів яким чином наданий оскарженим судовим рішенням дозвіл на погашення суми податкового боргу перед державним бюджетом за рахунок майна Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», яке перебувало у податковій заставі, що не є тотожним правочину з відчуження конкретно визначеного нерухомого майна, суперечить інтересам держави на такій стадії погашення податкового боргу, передбаченої Податковим кодексом України.

Зазначене свідчить про неможливість застосування норм п. 16 ч. 1 ст. 6, ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини», які зазначені в апеляційній скарзі на підтвердження порушення інтересів держави, щодо погодження відповідним органом охорони культурної спадщини відчуження або передачі об`єктів культурної спадщини, які є пам`ятками.

Крім того, посилаючись на дію Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», прокурор не вказував на належність нерухомого майна боржника, розташованого у АДРЕСА_1 , до основних засобів виробництва, які забезпечують саме виробничу діяльність такого державного підприємства.

Вказуючи на положення п. 4.4 Статуту Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» щодо відчуження майна за погодженням з уповноваженим органом управління, прокурор не навів належного обгрунтування порушення інтересів держави, надаючи перевагу діям норм такого акту ненормативного характеру порівняно з нормами законодавчого акту, яким є Податковий кодекс України.

Стверджуючи про винесення оскарженого судового рішення без участі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, прокурор не навів відповідного аргументування щодо неможливості самостійного здійснення такими особами реалізації прав на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

За приписами п.7 ч.1 ст.169 КАС України, заява повертається якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалах від 15.11.2018 по справі №802/1002/17-а та від 05.11.2019 по справі №2a-2487/08/0970.

За вказаних обставин, у зв`язку із встановленням відсутності обставин звернення прокурора до суду з цією апеляційною скаргою, остання підлягає поверненню.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги, заступника прокурора Харківської області було сплачено судовий збір у розмірі 2643,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2020 № 46.

В свою чергу, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про повернення апеляційної скарги апелянту суд вважає за можливе повернути прокуратурі Харківській області судовий збір в розмірі 2643,00 грн.

Керуючись ст.169, ст. 296, 298, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 820/5124/18 за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості"ПІВДЕНДІПРОШАХТ" про надання дозволу на стягнення податкового боргу за рахунок майна повернути скаржнику.

Повернути заступнику прокурора Харківської області (61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп., відповідно до платіжного доручення від 22.01.2020 № 46.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис)Л.О. Донець А.П. Бенедик