Справа № 453/1479/19
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/1479/19
№ провадження 2-а/453/1/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника - адвоката Гороха В.В.,

представників відповідача Книша С.М., Цюпка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень про примусове повернення у країну походження, зобов`язання скасувати у паспорті відмітку про заборону в`їзду на територію України,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника - адвоката Січевлюка В.А. звернувся у Сколівський районний суд Львівської області із адміністративною позовною заявою до відповідача - Сколівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якій просив визнати протиправним та скасувати повністю рішення провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. від 28.05.2019 року про його, як громадянина Республіки Грузія, примусове повернення і заборону в`їзду на територію України.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 05.12.2019 року подану ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області позовну заяву про скасування рішення суб`єкта владних повноважень про примусове повернення у країну походженняприйнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання щодо розгляду справи призначено на 17 грудня 2019 року о 10 год. 15 хв..

13.12.2019 року від уповноваженого представника позивача - адвоката Січевлюка В.А. надійшло клопотання вх. № 5704/2019 про заміну неналежного відповідача належним.

16.12.2019 року від відповідача Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області надійшов відзив на адміністративну позовну заяву вх. № 5713/2019, із долученими письмовими доказами.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 163 КАС України на подання суду відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, де б міг викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, не скористався.

Ухвалою від 17.12.2019 року задоволено клопотання уповноваженого представника позивача у справі - адвоката Січевлюка В.А. про заміну неналежної сторони у справі. У цій справі замінен неналежного відповідача Сколівський районний відділ Головного управління Державної Міграційної Служби України у Львівській області на належного, - Головне управління Державної Міграційної Служби України у Львівській області. Судовий розгляд справи відкладено до 13.01.2020 року о 09 год. 45 хв..

10.01.2020 року від позивача надійшла заява у порядку ст. 47 КАС України про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову, у котрій, окрім існуючої позовної вимоги, позивач просив також зобов`язати відповідача скасувати у його паспорті громадянина Республіки Грузія сеірї НОМЕР_1 від 07.02.2011 року відмітку про заборону в`їзду на територію України строком на три роки.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 162 КАС України на подання суду відзиву на заяву про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову, де б міг викласти свої заперечення проти збільшених позовних вимог, не скористався.

Судове засідання у справі, котре було призначене на 13.01.2020 року о 09 год. 45 хв., не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого у цій справі - суддя Микитина В.Я. у період з 02.01.2020 року по 17.01.2020 року включно на лікарняному. Визначено нову дату судового засідання - 11.02.2020 року , 11 год. 00 хв..

Розгляд справи по суті відбувся 11.02.2020 року, з участю позивача та уповноважених представників сторін.

Позовні вимоги, з урахуванням поданої 10.01.2020 року заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову, обґрунтовані тим, що позивач є громадянином Республіки Грузія, однак з вересня 2015 року постійно проживає у м. Сколе Львівської області, так як має намір одружитися на громадянці України, однак з реєстрацією шлюбу виникають труднощі, котрі не залежать від його волі. Крім того, позивач має намір зареєструватися в Україні як фізична особа-підприємець та здійснювати підприємницьку діяльність. Позивач зазначає, що за порушення визначених законодавством України строків перебування його 27.05.2019 року було притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено стягнення у виді сплати штрафу у розмірі 1 700 грн.. Хоча такий штраф ним було сплачено, а про наслідки перебування на території України понад встановлені строки не було відомо, відповідач в особі провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Жолобовича І.Ф. вже 28.05.2019 року прийняв рішення про примусове повернення позивача за межі України і заборону йому в`їзду на територію України терміном на три роки, - до 27.05.2022 року, із зобов`язанням покинути територію України у термін до 10.06.2019 року. Прийняттю такого рішення слугувало те, що позивач за час свого перебування в Україні і не вирішивши питання про отримання тимчасового дозволу на проживання, перевищив дозволений строк такого перебування більше 90-та днів на протязі 180-ти днів, чим порушив вимоги чинного міграційного законодавства, ухилявся від виїзду з України, за що був притягнений до адміністративної відповідальності. Позивач стверджує, що вказане рішення прийняте з порушенням ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема посадова особа не вправі була одночасно вирішувати питання про заборону йому в`їзду в Україну, оскільки передумови для такого суворого заходу були відсутні, що, на думку позивача, свідчить про упередженість посадової особи. Відтак, позивач був змушений звертатися за захистом своїх порушених прав внаслідок незаконного прийняття щодо нього рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України, до суду із даним позовом.

Позивач та його уповноважений представник - адвокат Горох В.В. у судове засідання щодо розгляду справи по суті з`явилися, позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, що у ньому викладені, а також викладені у заяві про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову.

Уповноважені представники відповідача - начальник відділу міграційного контролю та адміністративного провадження Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Цюпко А.І. та завідувач сектору юридичного забезпечення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Книш С.М. у судове засідання щодо розгляду справи по суті з`явилися, проти позову заперечили з тих підстав, що позивач перевищив дозволений строк перебування на території України, зокрема перебував без належних документів на право перебування/проживання, а також ухилявся від виїзду з України. Саме тому, виходячи також з тієї обставини, що позивача було притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено стягнення у виді сплати штрафу у розмірі 1 700 грн., котрий ним сплачено добровільно, у посадової особи відповідача були усі підстави, визначені ст. 26 закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийняти оскаржуване рішення про примусове повернення позивача у країну походження із забороною подальшого в`їзду на територію України терміном на три роки. Ще посилаються на притягнення позивача у жовтні 2018 року до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173 КУпАП, та накладення стягнення у виді сплати штрафу у розмірі 51 грн., що, на їх думку, додатково свідчить про законність оскаржуваного рішення. Відтак, просили у позові відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши уповноважених представників сторін, показання свідка ОСОБА_2 , всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України регламентовані ст. 288 КАС України, положеннями котрої, з-поміж іншого, не передбачено спеціальних строків звернення до суду із позовною заявою іноземцями та особами без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення у країну походження або третю країну.

У той-же час, за змістом ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В силу ч. 1 ст. 120 зазначеного Кодексу перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивачем оскаржується рішення уповноваженої посадової особи відповідача як суб`єкта владних повноважень про примусове повернення у країну походження, котре було прийняте та про котре позивачеві стало відомо 28.05.2019 року, а його копію він отримав лише через свого уповноваженого представника 28.11.2019 року. З даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 28.11.2019 року у спосіб скерування його через свого уповноваженого представника поштою. Такий позов надійшов до суду 03.12.2019 року.

За наведених вище обставин справи суд дійшов висновку, що встановлений чинним КАС України строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів позивачем не пропущений.

Як встановлено судом, позивач є громадянином Республіки Грузія, що стверджується паспортним документом серії НОМЕР_2 , виданим 07.02.2011 року з терміном дії до 07.02.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 8-9, 44-45).

Згідно акту обстеження матеріально-побутового стану позивача на підставі його заяви, складеного депутатом Сколівської міської ради Львівської області 10.02.2020 року (а. с. 76), останній проживає у АДРЕСА_1 , разом із громадянкою України ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Допитана судом як свідок ОСОБА_2 надала показання, згідно з котрими вона та позивач з 2016 року проживають у м. Сколе Львівської області однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак у подальшому вони мають намір одружитися. Крім того, вони з позивачем мають намір здійснювати підприємницьку діяльність, а саме провадити пекарню, однак спершу потрібно вирішити питання щодо узаконення місця проживання (перебування) позивача на території України. Також зазначила, що позивач за час перебування в Україні та проживаючи з нею, не притягався до відповідальності, окрім порушення вимог міграційного законодавства, іншого законодавства та громадського порядку не порушував, скарг на нього не було.

Зібраними матеріалами справи підтверджується, що позивач, будучи громадянином іноземної держави та проживаючи на території України, упродовж 2014-2015 років періодично перетинав державний кордон України з метою недопущення перевищення дозволеного строку свого перебування як іноземця, а востаннє прибув на територію України 08.09.2015 року через пункт пропуску «Бориспіль». Одночасно позивачем вживалися заходи для його реєстрації громадянином України, а також йому присвоєно у встановленому порядку реєстраційний номер облікової картки платника податків. Позивач очікував можливості реєстрації шлюбу із громадянкою України ОСОБА_2 , з якою разом проживає та веде спільне господарство.

Встановлено й те, що на підставі обґрунтованого повідомлення Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області від 27.05.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Грузія (копія мітиться у справі, а. с. 51) відповідачем здійснено перевірку паспортних документів позивача, на підставі якої провідним спеціалістом Сколівського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області Жолобовичем І.Ф. встановлено наведені вище обставини щодо перевищення дозволеного строку перебування позивача на території України, а також обставини щодо ухилення від виїзду з України, за наслідком чого прийнято рішення від 28.05.2019 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія міститься у справі, а. с. 10-11, 41-42), котрим позивача примусово повернуто за межі України та заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки до 27.05.2022 року із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 10.06.2019 року. Одночасно позивачеві у його паспортному документі зроблено відмітку про заборону в`їзду в Україну строком на три роки.

Прийняттю такого оспорюваного рішення передувало складення відносно позивача 27.05.2019 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЛВ № 056605 за ч. 1 ст. 203 КУпАП (копія міститься у справі, а. с. 37-38) та винесення цього ж дня постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЛВ № 056605, котрою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП і накладено стягнення у виді сплати штрафу у дохід держави у розмірі 1 700 грн. (копія міститься у справі, а. с. 12-14, 39-40). При цьому позивач пояснив допущене ним порушення міграційного законодавства України своєю необізнаністю, щиро покаявся, після чого у добровільному порядку оплатив розмір штрафу (копія квитанції про оплату штрафу міститься у справі, а. с. 15, 43).

Обставини щодо перевищення позивачем дозволеного строку його перебування на території України, а також обставини щодо його ухилення від виїзду з України встановлені також судом у ході розгляду справи по суті, що повністю підтверджує порушення позивачем діючого законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті у країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

З огляду на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спеціаліста Сколівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. було достатньо підстав для прийняття ним 28.05.2019 року оскаржуваного рішення про примусове повернення позивача у країну походження або третю країну із зобов`язанням останнього вчинити такі дії у термін до 10.06.2019 року.

Разом з тим, суд не може погодитись із висновком згаданої посадової особи відповідача щодо необхідності одночасної заборони в`їзду позивачу на територію України терміном на три роки до 27.05.2022 року, оскільки зазначений захід у даному, конкретному випадку, є невиправданим і, виходячи із факультативності прийняття такого рішення, тобто права, а не обов`язку посадової особи його приймати, спеціалісту Сколівського районного відділу Жолобовичу І.Ф. слід було утриматись від його прийняття щодо позивача одночасно із примусовим поверненням останнього за межі України. Так, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, тобто більш суворих та значних порушень і заходів, аніж недотримання позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання уповноважених представників відповідача як на доказ порушення позивачем громадського порядку - на наявність постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 16.10.2018 року у справі № 466/7937/18, котрою ймовірно позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн., оскільки такими представниками не долучено її належно засвідченої копії до матеріалів справи. Натомість з наявної постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень неможливо визначити анкетні дані особи порушника та чи є ця особа саме позивачем. Крім того, із змісту оскаржуваного рішення про примусове повернення у країну походження вбачається, що наявність вищевказаної постанови Шевченківського районного суду м. Львова не було підставою для його прийняття.

Натомість позивач у судовому засіданні категорично заперечив факт притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, та зазначив про необізнаність із постановою у справі про адміністративне правопорушення. Такі твердження позивача суд вважає об`єктивно спроможними, виходячи з того, що за змістом наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 16.10.2018 року у справі № 466/7937/18, якщо вважати, що вона стосується позивача, особа не приймала участь у розгляді справи, а ця постанова винесена суддею без присутності особи, явка якої у таких випадках є обов`язковою.

Відтак, посилання позивача у поданому адміністративному позові на необґрунтованість оскаржуваного рішення у частині необхідності застосування щодо нього заборони подальшого в`їзду в Україну є у повній мірі доведеними у ході судового провадження

Крім того, згідно з ч. ч. 6, 7 чинної Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року за № 1235 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.01.2014 року за № 25/24802, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції. Таке рішення підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таке винесене та підписане провідним спеціалістом одного із структурних підрозділів апарату ГУ ДМС України у Львівській області, а не його керівником. Крім того, оскаржуване рішенняу цій частині не відповідає формі, наведеній у додатку до вищевказаної Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства. Наведене свідчить про винесення та підписання рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частині заборони в`їзду в Україну, не уповноваженою на те особою та не у визначеній для такого рішення формі.

За таких встановлених судом обставин справи на підставі зібраних та безпосередньо досліджених доказів, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення. Зокрема слід визнати протиправним та скасувати рішення провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. від 28.05.2019 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у частині заборони в`їзду на територію України терміном на три роки до 27.05.2022 року. У задоволенні решти вимог адміністративного позову слід відмовити. Саме у такий спосіб буде дотриманий справедливий баланс між правами позивача, визначеними законодавством про правовий статус іноземців і осіб без громадянства та втручанням відповідачем, як державним органом влади, у належне здійснення позивачем таких своїх прав. Вказаний спосіб захисту наведених вище прав позивача буде пропорційним щодо останнього із метою застосування такого способу відповідачем як наслідків недотримання позивачем вимог закону.

Щодо вимоги про зобов`язання скасування у паспорті позивача відмітки про заборону в`їзду на територію України строком на три роки, то суд додатково вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту у наведеній частині, як про це він зазначає у своїй заяві про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову, не слід вважати ефективним, оскільки відповідна відмітка була вчинена на підставі оскаржуваного рішення, а його скасування судом у цій частині, зокрема щодо заборони позивачеві в`їзду на територію України терміном на три роки до 27.05.2022 року, має наслідком й недійсність такої у паспортному документі позивача. Крім того, покладення на відповідача обов`язку скасувати у паспорті позивача відмітку про заборону в`їзду на територію України на даній стадії суд вважає передчасним.

В силу ч. 5 ст. 288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 211-212, 229, 241-246, 250, 257-258, 262, 288 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень про примусове повернення у країну походження, зобов`язання скасувати у паспорті відмітку про заборону в`їзду на територію України, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. від 28.05.2019 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у частині заборони в`їзду на територію України терміном на три роки до 27.05.2022 року.

У задоволенні решти вимог адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин Республіки Грузія; місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області; місцезнаходження юридичної особи: 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, буд. 11; ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37831493.

Суддя В.Я. Микитин

Рішення у повному обсязі складено 12 лютого 2020 року.