Справа № 520/7133/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р. Справа № 520/7133/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/7133/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції України

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки у поновленні на посаді та компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, у якому просив суд:

- стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати у сумі 18032,15 грн;

- стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день його звільнення з 27.12.2018 по дату прийняття судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 р. по справі №820/2691/16 позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, Голови Державної екологічної інспекції України частково задоволено. Визнано протиправними та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №172-о від 13.05.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13 травня 2016 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13 травня 2016 року; стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період: з 13.05.2016 року по 02.06.2016 року в розмірі 3332,28 (три тисячі триста тридцять дві) гривні 28 копійок.

Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 р.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2016 року по 02 червня 2016 року у сумі 3332,28 грн. позивачу виплачено у лютому 2017 року (копія довідки Приватбанку від 13.02.2019 № GEN1OG9P81O9V57J).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, Голови Державної екологічної інспекції інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі - задоволено частково. Зобов`язано Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , місце проживання; АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.06.2016 р. по 21.02.2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017р. по справі № 820/5002/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, просп. Новопечерський, 3, корп.2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 43319 (сорок три тисячі триста дев`ятнадцять) грн. 64 коп. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року по справі № 820/5002/16 скасовано в частині зобов`язання Державної екологічної інспекції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.06.2016 року по 21.02.2017 року. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року по справі № 820/5002/16 залишено без змін.

Згідно з копією довідки Приватбанку від 13.02.2019 №B7E1C58O1H2CFDOC фактично кошти отримані позивачем на картковий рахунок 04.05.2017.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, просп. Новопечерський, 3, корп.2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 року по справі №820/2691/16 за період з 22.02.2017 року по 12.06.2017 року в розмірі 17613,48 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тринадцять гривень 48 копійок).

Згідно з копією довідки Приватбанку від 13.02.2019 № VAHGKQ6V8A8IN4FU фактично кошти отримані позивачем на картковий рахунок листопаді 2017 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2017 у справі № 820/3153/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України (01042, м.Київ, пров.Новопечерський,3, корп.2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 року, починаючи з 13.06.2017 року по 20.11.2017 року у розмірі 26.420 грн. 22 коп. (двадцять шість тисяч чотириста двадцять грн. 22 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів.

Згідно з копією довідки Приватбанку від 13.02.2019 №DEG2CPE2GC0F08H6 фактично кошти отримані позивачем на картковий рахунок у грудні 2017 року.

26.12.2018 наказом Державної екологічної інспекції України від 20.12.2018 № 434-0 позивача звільнено з посади начальника ДЕІ у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області у зв`язку з ліквідацією ДЕІ у Полтавській області. Відповідно до довідки ДЕІ у Полтавській області від 28.12.2018 № 165 позивачу нараховано у грудні 2018 року 143852,83 грн.

Відповідно до довідки Приватбанку № EJCOBAUUVEEB62G5 у грудні 2018 року позивач отримав на картковий рахунок від ДЕІ у Полтавській області всього 116302,53 грн, у тому числі 48104,51 грн як погашення заборгованості по заробітній платі за серпень-листопад 2018 року та 68197,02 як виплата всіх сум, що належать позивачу та підлягають виплаті в останній робочий день (26.12.2018), однак відповідачем не проведено виплату компенсації у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішень суду.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Верховний Суд України у постанові від 11.07.2017 р. по справі №21 -2003а16 констатував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-111. окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частинигрошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до ст. 4 Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016р., січень, та лютий 2017р. ( відповідно до рішення суду у справі 820/5002/16) виплачена у червні 2017р., за березень, квітень, травень та червень 2017р. (відповідно до рішення суду у справі 820/1650/17) виплачена у листопаді 2017р., за червень, липень, серпень, вересень та жовтень (окрім листопада 2017р.) (відповідно до рішення суду у справі 820/3153/17) виплачена позивачу у грудні 2017р.

Отже, затримка у виплаті заробітної плати на підставі вище значених судових рішень склала більше одного місяця, а тому відповідачем з урахуванням вимог Законів України "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, при виконанні судових рішень мало бути виплачено позивачу компенсацію.

Доказів того, що відповідачем була виплачена позивачу компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового доходу, право на який визнано за позивачем вищевказаними судовими рішеннями, матеріали справи не містять.

Щодо долученого позивачем розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідачем в розмірі 18032,15 грн., колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, шо додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Статтею 2 вищезазначеного Закону чітко визначено структуру заробітної платні, тобто види виплат, що мають відношення до цього виду винагород.

Так. ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структурною часткою заробітної платні разом із основною та додатковою заробітною платою передбачено інші заохочувальні та компенсаційні виплати. А саме, виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року зазначено, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № У-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпІІ України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі по тексту Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами п.3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до п.5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи те, що вина відповідача у невиплаті у встановлені законом строки позивачу належних сум була доведена судовим рішенням, тому є підстави для застосування положень ст.ст. 116 та 117 КЗпП України.

При визначені розміру сум, що підлягають сплаті судом враховані положення "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Державної екологічної інспекції у Полтавській області, заробітна плата позивача за жовтень 2018 року за фактично відпрацьовані 22 календарні дні становила - 14000 грн. та за листопад 2018 року за фактично відпрацьовані 21 календарний день - 13433,92 грн. Середня заробітна плата за 2 місяці становить - 14036,00 грн.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період на дату настання події (26.12.2018 року) становить 638,00 грн.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення позову в частині стягнення з Державної екологічної інспекції України середнього заробітку за невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних при звільненому працівникові сум у день його звільнення підлягають задоволенню.

Посилання позивача на рішення суду у справі 520/355/19, колегія суддів у даному випадку не бере до уваги, оскільки в зазначеній справі фактичні обставини є іншими.

Доводи скаржника, як на підставу скасування рішення суду про те, що виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинно покладатися на установу, в якій особа працювала перед звільненням, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Так, ст.236 КЗпП України визначено, що фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноважений ним орган, які допустили затримку виконання судового рішення.

Відповідно до п.5 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11 серпня 2017 року N 312, начальник та заступники начальника Інспекції призначаються на посади та звільняються з посад Головою Держекоінспекції відповідно до законодавства про державну службу.

Таким чином, винесення наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області в силу вказаного Положення є обов`язком голови Державної екологічної інспекції України, а відтак, витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень у цих правовідносинах повинна нести саме Державна екологічна інспекція України.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 по справі № 520/7133/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов