Справа № 1.380.2019.006672
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006672
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди,-

в с т а н о в и в :

11.12.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 02.07.2019 ВП№59448830.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.07.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. на підставі заяви АТ "БМ-2018" від 01.07.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 59448830 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова № 463/313/14 від 14.03.2014 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "БМ Банк" 30759, 90 доларів США, що становить еквівалент 245863, 88 грн боргу за кредитним договором. 29.11.2019 виконавець отримав від представника заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з винесенням 25.11.2019 Личаківським районним судом м. Львова ухвали про перегляд заочного рішення, якою скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28.01.2014 № 463/313/14 за яким видано виконавчий лист. Позивач зазначає, що виконавець в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, натомість, організував отримання заяви від стягувача АТ "БМ-2018" про повернення виконавчого документа з метою створення сумнівних підстав з отримання основної винагороди. 29.11.2019 року приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Білецький І.М. отримав заяву АТ "БМ 2018" про повернення виконавчого документа, та, знаючи про ухвалу суду із скасування рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист, що ним виконується, 29.11.2019 року, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Позивачу з відкритого реєстру боржників стало відомо, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. стосовно позивача перебуває на виконанні виконавчий документ приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про стягнення основної винагороди приватного виконавця (ВП 60821942). Таким чином, на думку позивача, у зв`язку із скасуванням судом виконавчого листа, постанова відповідача про стягнення з позивача основної винагороди від 02.07.2019 ВП № 59448830 є незаконною, такою, що підлягала скасуванню та такою, що не підлягає виконанню.

Відповідач позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 29.11.2019 на підставі заяви стягувана - АТ «БМ 2018» від 28.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова є чинною та не скасована у встановленому порядку, тому неправомірними є покликання Позивача у справі, яка стосується скасування постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця на нібито протиправність винесення Відповідачем постанови про повернення виконавчого документа стягувану, адже така не є предметом даного спору. Щодо заяви Позивача про закінчення виконавчого провадження, то така надійшла того ж дня (29.12.2019) однак вже після винесення постанови про повернення виконавчого документа за заявою стягувача, що унеможливлює закінчення виконавчого провадження в силу відсутності у виконавця відповідних повноважень. Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Також відповідач зазначив, що оскільки у даному випадку стягувач звернувся до відповідача з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим винесено відповідну постанову, що є чинною, то застосуванню підлягає ч. З ст. 40 цього Закону, згідно з якою у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Вказана норма є спеціальною та імперативною, безпосередньо врегульовує наслідки повернення виконавчого документа стягувану, які передбачають стягнення виконавчого збору на користь виконавця.

Ухвалою судді від 24.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не прибув, 13.02.2020 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

02.07.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. на підставі заяви АТ "БМ-2018" від 01.07.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 59449631 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова № 463/313/14 від 14.03.2014 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованості за кредитним договором.

Того ж дня, 02.07.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 3075,99 USD.

05.07.2019 відповідачем у виконавчому провадженні ВП № 59449631 винесено постанову про розшук майна боржника та постанову про арешт майна боржника.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.11.2019 у справі про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28.01.2014 № 463/313/14 за яким видано виконавчий лист.

29.11.2019 виконавець Виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. отримав заяву від 28.11.2019 про повернення виконавчого документу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

29.11.2019 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідач 29.11.2019 в межах виконавчого провадження ВП № 59449631 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Окрім того, 06.12.2019 позивачу з відкритого реєстру боржників стало відомо, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. стосовно позивача перебуває на виконанні виконавчий документ приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про стягнення основної винагороди приватного виконавця (ВП 60821942).

Позивач не погоджуючись із постановою від 29.11.2019 ВП № 59448831 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди, звернулася із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) та Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також гласності та відкритості виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, а саме: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Нормами статті 31 Закону №1403-VIII передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок).

Відповідно до вимог пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно зі статтею 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Водночас, частиною 7 статті 31 Закону №1403-VIІІ передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм суд дійшов висновку, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактично стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Тобто, розмір основної винагороди стягується пропорційно від фактично стягнутої суми за виконавчим документом в силу положень статті 31 Закону №1403-VIІІ та пункту 19 Порядку.

Судом встановлено, що 02.07.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. на підставі заяви АТ "БМ-2018" від 01.07.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 59449631 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова № 463/313/14 від 14.03.2014 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованості за кредитним договором.

Того ж дня, 02.07.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 3075,99 USD.

28.11.2019 стягувач звернувся із листом до приватного виконавця за №164-01, який ним зареєстрований 29.11.2019 про повернення виконавчого документу без виконання на підставі п.1.ч.1.ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

29.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі заяви акціонерного товариства "БМ-2018" про повернення виконавчого документа.

Отже, судом встановлено, що приватним виконавцем не здійснено примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 466/313/14, виданого 14.03.2014 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30759,90 доларів США, що еквівалентно 245863,88 грн, тому у відповідача відсутні підстави для стягнення витрат основної винагороди.

Більше того, судом встановлено, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова 25.11.2019 скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова (провадження №2/463/313/14) у справі за позовом ПАТ "БМ Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, Личаківським районним судом м. Львова скасовано заочне рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, що слугував підставою відкриття виконавчого провадження № 59449631.

Також, судом встановлено, що незважаючи на те, що основна винагорода стягується у розмірі 10 відсотків стягнутої приватним виконавцем суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, хоча жодного стягнення в межах ВП 59448830 не відбулось, приватним виконавцем Білецьким І.М. пред`явлено для виконання приватному виконавцю Виконавчого округу м. Києва Бережному Я.В. постанову про стягнення основної винагороди в розмірі 3075,99 доларів США .

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди підлягає скасуванню, оскільки відсутні передбачені законом підстави для стягнення такої, у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, а також у зв`язку із тим, що примусового виконання та стягнення в межах ВП№59448830 за виконавчим листом не відбулось.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого ним рішення, не спростовано доводи позивача, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Щодо стягнення з приватного виконавця 2400,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу між сторонами врегульовано ст.134 КАС України.

За положеннями цієї статті, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5. ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено, що відповідач вважає витрати на правничу допомогу неспівмірними з заявленими позовними вимогами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд встановив, що між позивачем та адвокатом Мелько Вадимом Володимировичем 06.12.2019 укладено договір про надання правової допомоги. Зі змісту п.6.1 вказаного договору слідує, що оплата послуг адвоката здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок адвоката. Вартість проекту адміністративного позову становить 2400,00 грн за цим договором, вартість одного судового засідання 1200,00 грн. Гонорар сплачується авансово повною передоплатою та не потребує виставлення письмово рахунку.

До матеріалів справи долучено квитанцію№RC_GZZWPO5L4APUWVY1G94RWA від 11.12.2019 про оплату ОСОБА_1 за надання правничої допомоги в сумі 2400,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи подані документи, якими представник позивача обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, про задоволення вимог про стягнення 2400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи співмірність таких з складністю справи та обсягом наданих послуг.

Окрім цього, суд зазначає, що твердження відповідача, що витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними, то такі судом до уваги не беруться, оскільки поданими документами підтверджується факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у даній справі, в свою чергу відповідачем не надано жодного обгрунтування неспівмірності таких витрат.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 806,40 грн відповідно до ст. 139 КАС України належить стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 02.07.2019 ВП№59448830 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича (79008, м. Львів, вул. Вузька,3; код ЄДРПОУ ) судовий збір в сумі 806 (вісімсот шість) грн 40 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича (79008, м. Львів, вул. Вузька, 3; код ЄДРПОУ ) 2400 (дві тисячі чотириста) 00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.02.2020.

Суддя Грень Н.М.