Справа № 1.380.2019.003533
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1.380.2019.003533

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.

за участі секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішення (суддя – Мричко Н.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2019 року) у справі №1.380.2019.003533 за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів в липні 2019 року звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 3491259,20 грн та пені в сумі 163391,28 грн за невиконання у 2018 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.003533 в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у задоволенні заяви представника АТ «ДТЕК Західенерго» про ухвалення додаткового рішення у справі №1.380.2019.003533 відмовлено повністю.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою, прийнятою з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувануухвалу - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви «ДТЕК Західенерго» про ухвалення додаткового судового рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу в цій адміністративній справі, не підтверджено доцільності понесених витрат на правову допомогу, а тому відсутні підстави для компенсації таких.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов’язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов’язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб’єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов’язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п'ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п’яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев’ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов’язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов’язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, професійна правнича допомога у даній справі надавалася відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019 №1491-ЗЄ, укладеного між АТ «ДТЕК Західенерго», як клієнтом, в особі генерального директора Таращука О.С. та Адвокатським об’єднанням «Перший Радник», як виконавцем, в особі Керівника Геза А.В., предметом якого є надання правової допомоги за окремими письмовими або усними дорученнями клієнта. Пунктом 1.2. Договору встановлено, що зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюються сторонами у додаткових угодах, які є невід ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 1.1. Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 01.07.2019 №1491-ЗЄ, виконавець зобов’язується надавати клієнтові професійну правову допомогу, щодо належного представництва інтересів клієнта у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення боргу в сумі 3654650,48 грн в Львівському окружному адміністративному суді та подальше представництво у судах другої та третьої інстанції.

У відповідності до пунктів 2.1.-2.3. Додаткової угоди №1, загальна вартість послуг з надання правової допомоги виконавця, що надається клієнту розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката 2000 (дві тисячі) гривень/година та виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається сторонами в актах наданих послуг.

Вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п’ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником відповідача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що первинний аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи, розробка загальної стратегії ведення справи – 3 год., аналіз нормативно-правових документів, які регламентують розрахунок адміністративно-господарських санкцій, проведення контррозрахунку адміністративно-господарських санкцій, пені– 1 год. включаються до витрат пов’язаних з підготовкою та поданням до суду відзиву на позов – 8 год.

Що стосується підготовки та заявлення у судовому засіданні 16.09.2019 клопотання про відкладення розгляду справи адвокатом Дворніковим А.О., колегія суддів вважає, що таке не потребувало затрат часу – 1 год. (1000 грн.), оскільки підготовка вказаного клопотання у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Більше того, таке клопотання відсутнє в матеріалах справи, так як було заявлено адвокатом в усній формі.

Окрім того, відповідно до протоколів судових засідань 16.09.2019 судове засідання тривало 4 хвилини, 23.09.2019 судове засідання тривало 5 хвилини, 03.10.2019 судове засідання тривало 41 хвилину, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, заявлені до стягнення витрати адвоката за участь в зазначених судових засіданнях на загальну суму 6000 грн навіть з урахуванням часу очікування такого засідання є необґрунтованими та значно завищеними.

Що стосується підготовки і подання клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд також вважає, що таке не потребувало затрат часу – 3 год. (6000 грн.), оскільки підготовка вказаного клопотання у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу відповідачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Такими доказами могли бути роздруковані судові рішення, матеріали та законодавча база, яка опрацьовувалась адвокатом, або ж це могло бути оформлено у вигляді довідки, яка встановлює, що саме проаналізовано й опрацьовано адвокатом, та до яких висновків він прийшов, або будь-які юридичні результати роботи, які були зроблені у ході підготовки до справи, переписка, протоколи зустрічей тощо.

Більше того, колегія суддів зазначає, що предмет адміністративної справи №1.380.2019.003533 не потребує тривалого вивчення справи, оскільки такі категорії справ є типовими, у цій категорії справ є усталена судова практика, в тому числі і Верховного Суду.

Вказаний висновок Верховного Суду в силу приписів частини п’ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку відповідач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв’язку з відсутності ознак співмірності, визначених частиною п’ятою статті 134 КАС України.

При цьому, положеннями процесуального законодавства, зокрема статтею 320 КАС України, передбачено повноваження суду апеляційної інстанції направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції лише у випадку скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

В той же час, відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання за наслідком розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги АТ «ДТЕК Західенерго» шляхом скасування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішеннята ухвалення нового рішення про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, призвели до неправильного вирішення питання, у зв’язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Нормами частини другої статті 328 КАС України не передбачено можливості оскарження ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у касаційному порядку.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі №1.380.2019.003533 - скасувати.

Заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

В. В. Ніколін

судді

О. О. Большакова

О. М. Гінда

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.