Справа № 756/15247/16-а
Суддя: Майбоженко А. М.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Пр.№2-а/756/4/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Одягайло Л.М.

за участю

представника позивача Проходи Ю.В.

представника відповідача Боруха С.В.

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону Фюта Олександра Михайловича про визнання незаконними дій щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати неправомірними та незаконними дії посадових осіб відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону по складанню протоколу про адміністративне правопорушення серії ПнРУ №010109 від 10.10.2016, визнати постанову про накладення адміністративного стягнення №010109 від 16.11.2016, винесену начальником відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону Фютом Олександром Михайловичем про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. протиправною і скасувати її.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

10.10.2016 позивач прямував рейсовим автобусом до столиці Литовської республіки - міста Вільнюс.

Під час перетину державного кордону України у пункті пропуску «Нові Яриловичі» в смт.Добрянка, Ріпкінського району Чернігівської області, приїхавши на контрольно-пропускний пункт, всі пасажири автобуса отримали команду покинути транспортний засіб для проходження паспортного контролю. Пройшовши паспортний контроль, знаходячись неподалік від автобусу, до позивача підійшов чоловік у камуфляжній формі, який звинуватив його у порушенні режимної зони. Вказана особа не представилась, не пред`явила службового посвідчення. Вважаючи, що порушуються його права позивач почав знімати весь хід їх спілкування за допомогою мобільного телефона. Згодом з`ясувалось, що вказаною особою був ОСОБА_2 . Згодом прибули ще двоє працівників прикордонної служби, які забрали у позивача закордонний паспорт та сказали рухатись за ними.

В приміщенні адміністративної будівлі невідомою співробітницею прикордонної служби відносно позивача було складено адміністративний протокол від імені інспектора Музики М.М. При складанні протоколу було порушено вимоги чинного законодавства та права позивача, зокрема не роз`яснено права, відмовлено у задоволенні клопотань про надання правової допомоги та перенесення розгляду справи за місцем його проживання. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений невідомою особою від імені ОСОБА_2 і ним не підписаний. Також, у протоколі зазначено, що правопорушення вчинено позивачем о 00-40 годині, хоча насправді позивача було затримано о 00-15 годині.

Позивач вважає безпідставним посилання на те, що він без дозволу службової особи прикордонного загону залишив транспортний засіб, оскільки ним виконано вимогу працівника прикордонної служби, яка була адресована всім пасажирам рейсового автобусу.

Внаслідок тривалого утримання та безпідставних звинувачень позивачу стало погано, внаслідок чого він викликав швидку медичну допомогу.

Вся процедура складання протоколу тривала більше чотирьох годин, позивача було знято з рейсового автобусу та він залишився на території України.

Позивач вважає, що складання протоколу та постанови є результатом суб`єктивного ставлення посадових осіб прикордонної служби до нього.

При призначенні виду та розміру адміністративного стягнення не враховано положення ст.33 КУпАП, а саме те, що позивач є безробітним, особою з інвалідністю 3 групи, не має непогашених адміністративних стягнень.

25.03.2017 позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій він просив суд крім задоволення позовних вимог, що заявлені при поданні позовної заяви, вирішити питання про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4 640 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав, що зазначені у поданих ним запереченнях, в яких зазначено, що відповідач є особою уповноваженою на розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.202 КУпАП. Розглядаючи справу щодо позивача ним встановлено наявність у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши всі зібрані у справі докази, судом встановлено наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПнРУ №010109 від 10.10.2016, що складений інспектором прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби «Добрянка» Музикою М.М. вбачається, що 10.10.2016 о 00-50 годині на території Новояриловицької сільської ради Ріпкінського райну Чернігівської області в пункті пропуску «Нові Яриловичі» був виявлений ОСОБА_1 , який слідував на виїзд з України, без дозволу службової особи прикордонного загону самостійно залишив транспортний засіб, чим порушив п.205 Наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 30.11.2011 №1112 та своїми діями порушив режим в пункті пропуску, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.202 КУпАП.

Даний протокол не містить підпису посадової особи, що його склала, а саме інспектора прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби «Добрянка» Музики М.М.

Постановою начальника відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону Фюта О.М. №010109 від 16.11.2016, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП за обставин, що викладені у протоколі.

Проаналізувавши зміст заявлених вимог, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірними та незаконними дії посадових осіб відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону по складанню протоколу про адміністративне правопорушення серії ПнРУ «010109 від 10.10.2016 з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 19 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (при йняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ст.19 КАС України).

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу (ст.254 КУпАП).

Згідно зі ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто при розгляді справи з`ясуванню підлягає те, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, суд вважає, що дії посадових осіб при складанні протоколу про адміністративні правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги про незаконність та неправомірність дій посадових осіб при його складанні не можуть бути предметом оскарження в порядку КАС України.

Дій посадових осіб при складанні протоколу мають бути оцінені особою, уповноваженою на розгляд даної справи. В даному провадженні, захист прав позивача буде здійснено при прийнятті рішення про правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, обґрунтованість такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про це, суд виходить з наступного.

Відповідно до диспозиції ст.202 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею настає у випадку порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.

Відповідно до п.2.15 Порядку встановлення режиму в пунктах пропуску через Державний кордон на ділянці Чернігівського прикордонного загону, затвердженого наказом начальника Чернігівського прикордонного загону №1112 від 30.11.2011 року, під час перебування в пункті пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється самостійно, без дозволу службової особи прикордонного загону, залишати транспортні засоби чи здійснювати у них посадку.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив прикордонний режим, оскільки без дозволу уповноваженої особи залишив транспортний засіб.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП, за обставин, що викладені у протоколі, зокрема відеозапису подій, показань свідків.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Тобто, особа не зобов`язана доказувати свою невинуватість і її поведінка вважатиметься правомірною, доки не буде доказано зворотне.

У Рекомендації No R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Вказане правило є нічим іншим, як складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість.

Відповідно до положень ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За відсутності доказів вчинення правопорушення, а саме залишення транспортного засобу без дозволу службової особи прикордонного загону, у суду відсутня можливість перевірити дійсні обставини справи, твердження позивача про те, що він залишив автобус разом з іншими його пасажирами у зв`язку з вимогою про це, яка надійшла від працівників прикордонної служби відповідачем не спростовані. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до ст.62 Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання постанови про накладення адміністративного стягнення №010109 від 16.11.2016, винесеної начальником відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону Фютом Олександром Михайловичем протиправною та вважає правильним її скасувати.

Отже, позові вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково у обсязі та за підстав, що зазначені вище.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 640 грн. суд зазначає наступне.

Понесення позивачем витрат у вказаному розмірі він обґрунтовує договором про надання правової допомоги №01/2016 від 21.11.2016, Актом виконаних робіт від 23.11.2016 та Договором про надання правової допомоги та представництво інтересів у суді від 26.12.2016, що укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_3 .

Зі змісту Акту вбачається, що замовником (позивачем) у повному обсязі оплачено виконавцю послуги з надання правової допомоги у розмірі 4 640 грн. згідно прибуткового касового ордеру №2311 від 23.11.2016.

Питання про можливість покладення на відповідача цих витрат, суд вирішує виходячи з вимог процесуального закону, що діяв до 15.12.2017 у зв`язку з наступним.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності з 15.12.2017 внесено зміни до КАС України та викладено його в іншій редакції.

Згідно положень КАС України в редакції цього Закону, визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ст.132 КАС України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.134 КАС України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017).

Отже, чинним на момент вирішення справи процесуальним законом не передбачено можливість відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги не адвокатом.

Відповідно до ст.87 КАС України (в редакції Закону України від 03.08.2017 №2747-IV), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України(в редакції Закону України від 03.08.2017 №2747-IV), витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 перебуває в провадженні суду з 2016 року. Договори про надання правової допомоги з ФОП ОСОБА_3 ним укладено 21.11.2016 та 26.12.2016, тобто в той час, коли чинний процесуальний закон пов`язував можливість відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з оплатою послуг фахівця в галузі права, який надає правову допомогу на підставі договору.

Відповідно до ч.3, 4 ст.3 КАС України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи те, що Закон України №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності з 15.12.2017 скасував право позивача на відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з оплатою послуг фахівця в галузі права, який надає правову допомогу на підставі договору, суд вважає, що він в цій частині не має зворотньої дії в часі і не підлягає застосуванню при вирішенні даної справи в цій частині.

При вирішенні питання про відшкодування понесених витрат суд застосовує положення КАС України в редакції Закону України від 03.08.2017 №2747-IV.

Згідно зі ст.94 КАС України в цій редакції, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оцінивши документи, що подані позивачем в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, суд вважає, що доказів здійснення позивачем витрат (квитанцій, чеків, платіжних доручень тощо) не подано, у зв`язку з цим підстав для їх розподілу між сторонами не вбачає.

Посилання у Акті виконаних робіт від 23.11.2016 на прибутковий касовий ордер №2311 від 23.11.2016 не може підмінювати докази фактичного здійснення таких витрат, які в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до начальника відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону Фюта Олександра Михайловича про визнання незаконними дій щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №010109 від 16.11.2016, винесену начальником відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону Фютом Олександром Михайловичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя: А .М. Майбоженко