Справа № 9901/433/19
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/433/19

Провадження № 11-1205заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (судді Єресько Л. О., Дашутін І. В., Жук А. В., Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання дій протиправним та скасування рішення, і

ВСТАНОВИЛА:

1. 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до ВРП, у якій просив визнати неправомірним і скасувати рішення Ради від 01 серпня 2019 року № 2006/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України» (далі - Спірне рішення).

2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовив.

Цей суд дійшов висновку, що ВРП діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), з дотриманням принципів пропорційності та законності.

3. ОСОБА_1 не погодився із таким судовим рішенням і оскаржив його до Великої Палати Верховного Суду. Вважає його незаконним і необґрунтованим, таким, що ухвалене за наслідками неповного з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, і з порушеннями вимог процесуального закону, що потягло неправильне вирішення питання. Просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне й ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Указує, що звільнення судді неможливе за наслідками примусового оцінювання, яке проведене під загрозою звільнення.

Переконує, що ані Конституцією України, ані іншими законами не визначений порядок ухвалення рішення про звільнення судді за результатами оцінювання, а тому ВРП у такому випадку не відповідає вимогам основоположного принципу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) «суд, установлений законом». А відтак рішення, прийняті Радою за таких умов, не відповідають вимогам закону та прийняті з порушенням визначених пунктом 1 статті 6 Конвенції основоположних прав.

Далі наводить аргументи незгоди з рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18, яким Комісія своїм рішенням не допустила позивача до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, визнала таким, що не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності, і рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення його з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області, та яке стало підставою для прийняття ВРП Спірного рішення.

4. Рада у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим з огляду на встановлення ним усіх обставин справи та дослідження доказів.

ВРП наголошує, що Основним Законом безпосередньо передбачено такі підстави для звільнення судді із займаної посади, як виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання. З огляду на законодавче регулювання й обставини справи ВРП правомірно, в межах повноважень прийняла Спірне рішення про звільнення позивача з посади судді.

Зазначає і про відсутність визначених статтею 57 Закону № 1798-VIII обов'язкових підстав для визнання протиправним та скасування Спірного рішення.

5. Велика Палата Верховного Суду дослідила матеріали справи, зважила на письмові звернення до суду, що стосуються суті спору, і дійшла висновку про таке.

Суд установив, що Верховна Рада України Постановою від 04 червня 2009 року № 1455-VI «Про обрання суддів» обрала ОСОБА_1 суддею Апеляційного суду Чернігівської області безстроково.

ВККС рішенням від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18:

1) визначила, що суддя Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1 не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18;

2) відмовила позивачу у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесід», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2018 року № 106/зп-17 за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів;

3) визнала суддю ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді;

4) вирішила рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

У мотивувальній частині рішення Комісії від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 встановлено, що ОСОБА_1 отримав менше 50 % від максимально можливого бала за виконання практичного завдання, а отже, не склав іспиту, тому не може бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

За наведених обставин Комісія дійшла висновку, що суддя Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності.

ВККС рішенням від 27 квітня 2018 року № 595/ко-18 вирішила внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Із рішенням ВККС від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 позивач не погодився та оскаржив його до адміністративного суду.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 10 липня 2018 року у справі № 9901/580/18 у задоволенні позову відмовив.

Своє рішення суд мотивував, зокрема, тим, що під час оцінювання відповідності судді займаній посаді така особа повинна підтвердити свою відповідність за всіма критеріями та показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія. Для цілей проведення іспиту, призначеного рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, Комісія своїм рішенням від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 встановила як мінімально допустимий бал для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання, як дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту. З огляду на те, що ОСОБА_1 не набрав мінімально допустимого бала за виконання практичного завдання, він вважається таким, що не підтвердив своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, відповідно правових підстав для допуску його до наступного етапу немає.

За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції Велика Палата Верховного Суду постановою від 31 жовтня 2018 року № 9901/580/18 залишила рішення суду першої інстанції без змін, погодившись із висновками останнього, що суми за анонімне тестування та практичне завдання в межах іспиту під час оцінювання на відповідність судді займаній посаді не сумуються, а особа повинна підтвердити свою відповідність окремо за усіма критеріями та показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія.

Член ВРП Говоруха В. І. склав висновок від 23 липня 2019 року з пропозицією звільнити ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.

Подання ВККС з рекомендацією про звільнення позивача з посади судді розглядалося на засіданні ВРП 01 серпня 2019 року. Згідно з витягом з протоколу засідання ВРП від 01 серпня 2019 року № 58 головуючий Говоруха В. І. поінформував, що від судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду питання щодо його звільнення. Водночас присутній на засіданні ВРП представник позивача - адвокат Гречко Н. О. зауважила, що суддя ОСОБА_1 не заперечує проти розгляду питання про його звільнення з посади за її (представника) участю.

ВРП Спірним рішенням за результатом розгляду рекомендації ВККС звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.

Вважаючи таке рішення ВРП протиправним, ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

6. Спірні відносини регулюються Основним Законом та спеціальними законами № 1798-VIII та від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення його з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

За приписами пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні ВРП в пленарному складі на підставі подання ВККС в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 згаданого Закону.

Стаття 56 Закону № 1798-VIII визначає порядок розгляду питання про звільнення судді з посади за особливими обставинами. Зокрема, питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених вказаними положеннями Основного Закону України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Відповідно до положень статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

Такими підставами згідно з цим Законом є: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Рішення ВРП про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених частиною другою цієї статті, або у випадку, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП, на якому було ухвалене рішення.

7. Як убачається з матеріалів справи, ані у своєму позові, ані в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить жодного доводу для оскарження рішення ВРП від 01 серпня 2019 року № 2006/0/15-19 з підстав, передбачених статтею 57 Закону № 1798-VIII, а тому це рішення не може бути скасоване за таких обставин.

При цьому зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що обґрунтуванням подання позову була його незгода з результатами проведеного відносно нього кваліфікаційного оцінювання, на підставі яких ВККС прийняла рішення від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 про його невідповідність займаній посаді судді, яке, своєю чергою, стало підставою прийняття ВРП оскаржуваного рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

8. Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник стверджує про необ'єктивність і неповноту (внаслідок недопуску його до наступного етапу) проведеного відносно нього кваліфікаційного оцінювання, а також недотримання ВККС процедури прийняття рішень щодо результатів складення позивачем іспиту.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність вказаних доводів ще й через оскарження прийнятого ВККС рішення від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді.

Зокрема, суд установив, що позивач скористався процедурою судового оскарження рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 10 липня 2018 року у справі № 9901/580/18 за позовом ОСОБА_1 до ВККС, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 відмовив.

Таким чином, на підставі положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини правомірності прийняття рішення Комісії від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 у межах цієї справи перевірці не підлягають.

9. У контексті наведених обставин слід зазначити про те, що пунктом 41 звіту Венеціанської комісії від 25-26 березня 2011 року передбачено можливий консенсус щодо обов'язкових елементів (як формальних, так і матеріальних або субстантивних) поняття «верховенство права», зокрема, таких, як законність, в тому числі прозорий, підзвітний і демократичний порядок введення законів у дію; правова визначеність; заборона свавілля; доступ до правосуддя у незалежних і неупереджених судах, у тому числі судовий контроль за адміністративними актами; дотримання прав людини; недискримінація та рівність перед законом. Тобто принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» зазначено, що (…) вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступно відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (…).

Мета, процедура та правові наслідки кваліфікаційного оцінювання суддів чітко визначені та врегульовані Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII. Положення цих законів, що регулюють спірні правовідносини, є зрозумілими, точними і передбачуваними. Цим законодавством, зокрема, передбачена можливість звільнення судді в тому випадку, коли об'єктивні результати його оцінювання прямо підтверджують нездатність чи небажання судді виконувати свої обов'язки на мінімально прийнятному рівні.

Так, позивач був не тільки ознайомлений з вимогами законодавства, а й виявив бажання пройти відповідну процедуру оцінювання та міг передбачити, що наслідки такого оцінювання могли бути як позитивні, так і негативні.

З оскаржуваного рішення ВРП убачається, що у зв'язку з ненабранням ОСОБА_1 за результатами анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання мінімально допустимого бала, який би надавав останньому право допуску до наступного етапу оцінювання «Дослідження досьє та співбесіда», рішенням ВККС від 26 квітня 2018 року № 562/ко-18 позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді, та рекомендовано ВРП розглянути питання про його звільнення з посади судді. На підставі цього рішення Комісії ВРП, керуючись підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, статтями 3, 30, 34, 56, пунктом 12 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, прийняла рішення про звільнення позивача з посади судді.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду знаходить встановленим, що ВРП, ухвалюючи Спірне рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципів пропорційності та законності. Оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, за яких відповідач дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 266, 315 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Н. О. Антонюк В. С. Князєв

Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська