Справа № 620/3776/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року Чернігів Справа № 620/3776/19

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представників позивача Мартиненко С.В., Скобєлєвої В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Менської міської ради Менського району Чернігівської області (далі Менська міська рада), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0159, для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Стольне на території Менської міської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення;

- зобов`язати відповідача затвердити, поданий ОСОБА_1 , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :07:000:0159, площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради та передати зазначену земельну ділянку безоплатно у власність;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що розробивши та погодивши у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0159, площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради, вона 22.11.2019 звернулась до відповідача із заявою про затвердження проекту, однак відповідач відповідного рішення не прийняв, чим порушив її право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності. Завдання моральної шкоди обґрунтовує тим, що тривалий розгляд спірного питання, емоційно її виснажує, викликає нервове напруження та розчарування у бездіяльності народних обранців громади. Крім того, депутати під час обговорення її питання на сесії висловлювались зухвало, цинічно та образливо на її адресу, не зважаючи на те, що йшла пряма трансляція сесії.

Ухвалою судді від 19.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено сторонам термін для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою суду від 21.01.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні та зазначив, що проект рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність позивачу двічі розглянуто на пленарному засіданні сесії Менської міської ради, але рішення не прийнято у зв`язку із не набранням необхідної кількості голосів «за» під час голосування депутатів міської ради з даного питання. Вимоги позивача щодо зобов`язального характеру є втручанням у внутрішню компетенцію Менської міської ради, що суперечить вимогам законодавства. Також звертає увагу, що згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, спірна земельна ділянка у власність Менської міської об`єднаної територіальної громади не передавалася. Згідно відомостей з публічної карти України кадастровим номером :07:000:0159 тип власності земельної ділянки не визначено. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди вважає, що відсутній склад протиправності дій відповідача, за які настає юридична відповідальність, у зв`язку із чим відсутні підстави для відшкодування вказаної шкоди.

Крім того, відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з позовом.

Доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду, суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з матеріалів справи, предметом позовних вимог є бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішень по суті за заявою ОСОБА_1 про затвердження погодженого проекту землеустрою, які були предметом розгляду на сесії Менської міської ради 26.11.2019 та 04.12.2019. До суду позивач звернулась 17.12.2019, тобто в межах строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до договору, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника, Державного агентства земельних ресурсів України № 002560 від 19.02.2013, кваліфікаційний сертифікат інженера -геодезиста № 013024 від 07.05.2015) та замовником ОСОБА_1 розроблено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради, де міститься висновок експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.04.2019 №2932/82-19, в якому зазначено, що проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України та прийнятий відповідно до нього нормативно-правовим актам (а.с. 32-78).

27.11.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою (вх. № 6189 від 25.11.2019) про затвердження вказаного проекту землеустрою.

Відповідачем підготовлено проект рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами с. Стольне у тому числі і проекту, поданого позивачем.

26.11.2019 на пленарному засіданні тридцять шостої сесії Менської міської ради рішення про затвердження вказаного проекту землеустрою, не прийнято (а.с. 80-85, 92).

29.11.2019 ОСОБА_1 знову звернулась до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність спірної земельної ділянки (а.с. 28).

04.12.2019 на засіданні тридцять шостої сесії Менської міськради повторно винесено проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами с. Стольне», однак рішення не прийнято (а.с. 86-91, 93-94).

Вважаючи вказану бездіяльність Менської міськради протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів «а» та «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до положень пункту «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма та дев`ята статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини десятої статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради щодо про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.

Частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено у порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 188 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийняття відповідно до них актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Менської міської ради щодо затвердження проекту землеустрою. Це питання двічі виносилось на засідання сесій, але рішення не було прийнято. Отже, відсутність рішення Менської міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою свідчить про її протиправну бездіяльність.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності Менської міської ради Менського району Чернігівської області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 22.11.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0159, для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Стольне на території Менської міської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи те, що рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою чи залишення клопотання без розгляду належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, суд дійшов висновку зобов`язати Менську міську раду Менського району Чернігівської області прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0159, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради та надання її у власність ОСОБА_1 , або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Посилання відповідача як на підставу відмови у задоволенні позову на те, що спірна земельна ділянка у власність Менської міської об`єднаної територіальної громади не передавалась, суд відхиляє, з огляду на таке.

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 № 25-7569/14-18-сг та акту приймання передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 27.09.2018, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області передало із державної власності, а Менська міська рада Менського району Чернігівської області прийняла у комунальну власність Менської об`єднаної територіальної громади земельні ділянки згідно з додатком, зокрема у пункті 330 якого вказано про передачу землі за кадастровим номером :07:000:0149 площею 25,8520 га (а.с. 131-139).

29.03.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області складена довідка форми 6-зем № 0-25-0.30-517/170-19, в якій вказано, що відповідно до звітності з кількісного обліку земель про наявність та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, земельна ділянка площею 2,0000га, яка розташована на території Менської міської ради (за межами населеного пункту) Менського району Чернігівської області, та передбачається у відведення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, обліковується на землях комунальної власності сільськогосподарського призначення, склад земельних угідь наведено у витягу (а.с. 43).

У свою чергу 10.05.2019 за заявою ОСОБА_1 від 06.05.2019, ЗВ-19, відділом у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області зареєстрована земельна ділянка за кадастровим номером :07:000:0159 площею 2,000 га, місце розташування: Чернігівська область, Менський район, Стольненська сільська рада, категорія землі сільськогосподарського призначення (землі запасу), про свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 (а.с.29).

Вказане свідчить, що земельна ділянка за кадастровим номером :07:000:0159 обліковується на землях комунальної власності Менської міської об`єднаної територіальної громади.

Отже, наведені докази відповідають вимогам статті 72,73,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України та спростовують доводи відповідача.

Що стосується вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки та передати земельну ділянку безоплатно у власність позивачу, суд зазначає таке.

Зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Відповідач у спірних відносинах, вчинив бездіяльність, тобто жодного рішення за заявою позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та надання її у власність не прийняв.

Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється Чернігівським окружним адміністративним судом як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Щодо позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд зазначає таке.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з тривалим розглядом відповідачем спірного питання. Окрім того, позивач зазначила, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує її, викликає у неї психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності народних обранців громади, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду її заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності народних обранців громади та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Що стосується її розміру, то відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, враховуючи фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Наведені позивачем обставини, за оцінкою суду, спричинили їй душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли їй моральну шкоду. Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., проте суд вважає, що справедливим розміром відшкодування є 1000,00 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Судові витрати підлягають відшкодування у порядку, встановленому статтею 139 КАС України.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір на загальну суму 1536,80 грн, а тому, з урахуванням часткового задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань Менської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодуванню підлягають судовий збір в розмірі 768,40 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Менської міської ради Менського району Чернігівської області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 22.11.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0159, для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Стольне на території Менської міської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Зобов`язати Менську міську раду Менського району Чернігівської області прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0159, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради та надання її у власність ОСОБА_1 , або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судові збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., сплачений відповідно до квитанції №16 від 12.12.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 (одну тисячу) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Менська міська рада Менського району Чернігівської області вул. Титаренка Сергія, буд.7, м.Мена, Менський район, Чернігівська область,15600, .

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2020 року.

Суддя І.І. Соломко