Справа № 240/11608/19
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Черноліхова С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Вишневської Вікторії Сергіївни про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з врахуванням уточнення, просить:
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03 грудня 2019 року.
03 грудня 2019 року підготовче засідання відкладено на 10 грудня 2019 року у зв`язку з неявкою представника відповідача.
10 грудня 2019 року підготовче засідання відкладено на 17 грудня 2019 року за клопотанням відповідача.
17 грудня 2019 року судом постановлено ухвалу про заміну первісного відповідача на належного - державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Вишневську Вікторію Сергіївну, продовжено строк для проведення підготовчого провадження, а також відкладено засідання на 14 січня 2020 року.
14 січня 2020 року підготовче засідання відкладено на 21 січня 2020 року за клопотанням представника позивача.
21 січня 2020 року відкладено підготовче засідання на 28 січня 2020 року за клопотанням відповідача.
28 січня 2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закінчення підготовчого провадження та оголошено перерву до 04 лютого 2020 року.
04 лютого 2020 року у розгляді справи продовжено перерву до 11 лютого 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача.
08 січня 2020 року від державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Вишневської Вікторії Сергіївни надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що оспорюваними рішеннями позивачу відмовлено у державній реєстрації земельних ділянок на підставі того, що відповідне викопіювання з кадастрової карти, яке міститься в проекті, не було завірене відповідальною особою, що є порушенням статті 25 Закону України "Про землеустрій" (тобто, правомірність відмови на підставі пункту 3 частини 6 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр") та у зв`язку з накладенням земельних ділянок (правомірність відмови на підставі пункту 4 частини 6 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" та пункту 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру), що свідчить про правомірність прийнятих рішень.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 11 лютого 2020 року, постановлено подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що рішенням вісімнадцятої сесії 24 скликання Буківської сільської ради від 21 липня 2004 року ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,54 га, яка розташована в с. Буки, в т.ч. 0,25 га для обслуговування жилого будинку, для ведення особистого підсобного господарства - 0,29 га (а.с. 45).
Про право власності на вказані земельні ділянки позивачеві видано відповідні державні акти ЖТ № 014880 та ЖТ № 014881 від 29 червня 2005 року (а.с. 19-20). Також право власності ОСОБА_1 на ці земельні ділянки підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 50, 52).
На замовлення позивача Регіональним виробничим приватним підприємством «Житомирземпроект» в 2005 році була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 в межах Буківської сільської ради Житомирского району.
Після встановлення позивачем невідповідності розташування належних їй земельних ділянок в дійсності даним, вказаним на Публічній кадастровій карті України, вона 11 березня 2019 року уклала договір з інженером-землевпорядником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0,25 га та площею 0,29 га.
Під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі за адресою: с АДРЕСА_1 вул. Дачна, 4 було встановлено невідповідність їх меж, які зазначені у державних актах на право власності на земельні ділянки ЖТ № 014880 та ЖТ № 014881, технічній документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 в межах Буківської сільської ради Житомирского району, виготовленій Регіональним виробничим приватним підприємством «Житомирземпроект» в 2005 році та даним відносно вказаних земельних ділянок, що знаходяться в Державному земельному кадастрі з дійсними межами, які проходять по огорожі земельних ділянок.
- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: долучене викопіювання з кадастрової карти не завірене відповідальною особою;
- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: долучене викопіювання з кадастрової карти не завірене відповідальною особою;
Надаючи правову оцінку вказаним рішенням відповідача суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Згідно з частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.
Законом України «Про державний земельний кадастр» встановлено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.
Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.
Частинами 1, 5 статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державний земельний кадастр», відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Статтею 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.
У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.
Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.
Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.
Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.
Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок.
Також частиною 4 Розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).
технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру;
технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру);
помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою);
помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії;
технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель;
помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки;
помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 01 січня 2013 року та перенесені до Державного земельного кадастру.
Наведеними правовими нормами передбачена можливість виправлення помилок у відомостях, внесених до Державного земельного кадастру, зокрема, щодо невідповідності меж земельної ділянки, вказаних у цьому реєстрі, її дійсним межам. Такі помилки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач у передбаченому законом порядку ще у 2005 році оформила право власності на вказані земельні ділянки, про що отримала відповідні державні акти, крім того, при розробленні технічної документації на них у 2005 році накладення належних ОСОБА_1 земельних ділянок на інші встановлено не було.
Однак, при встановленні (відновленні) меж земельних ділянок позивача при розробленні технічної документації у 2019 році виявлено невідповідність їх меж, вказаних в державних актах про право власності на земельні ділянки від 29 червня 2005 року та розробленій у 2005 році технічній документації, зазначеним у Державному земельному кадастрі межам та дійсним межам, які проходять по огорожі земельних ділянок.
Виявлення вказаних розбіжностей є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
З цього слідує, що у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту порушення прав особи, яка звернулась за їх захистом, зобов`язання судом суб`єкта вчинити дії конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на відновлення порушених прав.
Суд вважає, що судове рішення має бути таким, яке б гарантувало дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, що звертається, від порушень з боку відповідача та забезпечувало його виконання й унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне вказані позовні вимоги задовольнити шляхом зобов`язання відповідача внести відповідні відомості.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Під час розгляду даної справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своїх рішень.
З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись статтями 77, 243-246, 250, 255, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов