Справа № 1.380.2019.003533
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1.380.2019.003533

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.

за участі секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (суддя – Мричко Н.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів в липні 2019 року звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 3491259,20 грн. та пені в сумі 163391,28 грн за невиконання у 2018 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що АТ «ДТЕК Західенерго » у 2018 році не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості двадцяти двох робочих місць, чим порушив вимоги частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі – Закон №875-XII). Відтак, оскільки відповідачем самостійно не розраховано і не сплачено у встановлені Законом №875-XII строки адміністративно-господарські санкції за невиконання такого нормативу, то сума адміністративно-господарських санкцій підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.003533 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, яке із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, а також наголошує, що «Порядком подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (далі – Порядок №316) встановлено обов’язок подання інформації про наявність вакансій не лише у разі виділення або створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а й про відкриття вакансії у зв’язку з припиненням трудових відносин з особою з інвалідністю, яка займала цю посаду, чого АТ «ДТЕК Західенерго» здійснено не було. Крім цього, скаржник звертає увагу на ту обставину, що згідно копії наказу від 10.01.2018 №04-01/01 було створено 20 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, однак первинна звітність форми №3-ПН подана відповідачем лише 24.01.2018, що свідчить про порушення строків та порядку її подання.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що АТ «ДТЕК Західенерго» 25.02.2019 подало до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ.

Відповідно до вказаного звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства у 2018 році складала 4800 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 171 особу, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимог статті 19 Закону №875-XII становить 193 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника – 158693,60 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем нормативу щодо працевлаштування інвалідів у кількості, визначеній чинним законодавством, Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2018 рік, яким до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 3491259,20 грн та нараховано пеню в розмірі 163391,28 грн.

Відповідачем вказані санкції в добровільному порядку не сплачено, що стало причиною звернення позивача до суду для стягнення вказаних сум в примусовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що в діях АТ «ДТЕК Західенерго» відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом №875-XII передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки відповідач створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформував орган зайнятості населення про наявність вільних вакансій, подавав до Фонду соціального захисту інвалідів звітність за встановленою формою, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами встановлює Закон №875-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №875-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, не забороненою законом.

Згідно із частиною третьою статті 18 вказаного Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до положень частини першої, другої, та третьої статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю (частина дев’ята статті 19 Закону №875-XII).

Отже, Законом №875-XII передбачені гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань.

За правилами, визначеними статтею 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 238 Господарського кодексу України (далі – ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до частини другої цієї ж статті види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині першій статті 239 ГК України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб'єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 ГК України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Відповідно до частини першої статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту вказаної частини слідує, що ця норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій). Отже, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Тому у цій справі необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №5067-VI) роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

На виконання зазначеної вище норми Закону №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено Порядок №316.

В контексті положень Закону №5067-VI та Порядку №316 на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Разом з тим, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов'язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, статтею 18 Закону №875-XII також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається, як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств. Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми №3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16.

Відтак на підприємство покладається обов'язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов'язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №812/1136/18.

До обов'язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування інвалідів в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону №875-XII фактично віднесено укладання трудового договору з інвалідом, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (бо в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов'язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов'язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці), а у силу приписів частини третьої статті 18 названого закону - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, як випливає з приписів частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ до обов'язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, бо саме з цією метою роботодавці зобов'язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону №875-XII міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов'язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону №875-XII, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання Державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити наступні висновки.

1.Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування інвалідів.

2.Обов'язок працевлаштування інвалідів, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для інвалідів на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення інвалідів до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

3.Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу, передбачені законодавством, до суб'єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

4.До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

5.Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Згідно інформації щодо кількості вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на АТ «ДТЕК Західенергно» за 2018 рік, на відокремлених підрозділах підприємства - «Бурштинська ТЕС», «Ладижинська ТЕС», «Добротвірська ТЕС», «ГАЛРЕМЕНЕРГО» створено 215 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто норматив робочих місць виконано. При цьому, кількість працюючих осіб з інвалідністю на підприємстві – 171.

Крім того, на виконання вимог статті 18 Закону №875-XII, статті 50 Закону №5067-VI, у відповідності до Порядку №316, відокремленими підрозділами ПАТ «ДТЕК Західенерго» протягом 2018 року щомісячно подавались звіти за форми №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на відповідні посади.

Зокрема, відокремленим підрозділом «ГАЛРЕМЕНЕРГО» ПАТ «ДТЕК Західенерго» протягом 2018 року щомісячно подавались звіти за форми №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на посади «слюсар з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів» - 12 вакансій, а саме від 10.01.2018, від 07.02.2018, від 07.03.2018, від 04.04.2018, від 07.05.2018, від 11.06.2018, від 04.07.2018, від 06.08.2018, від 04.09.2018, 08.10.2018, 06.11.2018, 06.12.2018. Також, відокремлений підрозділ «ГАЛРЕМЕНЕРГО» ПАТ «ДТЕК Західенерго» долучав до звітів форми №3-ПН характеристики вакансій та вимоги до претендентів.

Крім того, відокремлений підрозділ «ГАЛРЕМЕНЕРГО» неодноразово протягом 2018 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Львівського обласного фонду соціального захисту інвалідів, Львівського міського центру зайнятостіпро направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Відокремленим підрозділом «Добротвірська ТЕС» «ДТЕК Західенерго» протягом 2018 року щомісячно подавались звіти за форми №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на посади«фахівець з тепловізійного контролю» - 1 вакансія, «капітан-механік катера» - 1 вакансія, «фахівець з психофізіологічного добору» - 1 посада, «машиніст – інструктор локомотивних бригад» - 1 вакансія, «контролер водопровідного господарства – 1 вакансія», а саме від 03.01.2018, від 06.02.2018, від 06.03.2018, від 03.05.2018, від 05.06.2018, від 05.07.2018, від 01.08.2018, від 06.09.2018, від 03.10.2018, 01.11.2018, від 03.12.2018. Також, відокремлений підрозділ «Добротвірська ТЕС» «ДТЕК Західенерго» долучав до звітів форми №3-ПН характеристики вакансій та вимоги до претендентів.

Крім того, відокремлений підрозділ «Добротвірська ТЕС» неодноразово протягом 2018 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до районного центру зайнятості, Управління соціального захисту населення Кам`янка-Бузької райдержадміністрації, Львівського обласного фонду соціального захисту інвалідів про направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Також, відокремлений підрозділ «Добротвірська ТЕС» у квітні 2018 року звертався з оголошенням в газеті «Життя і слово», в якому пропонував вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відокремленим підрозділом «Бурштинська ТЕС» «ДТЕК Західенерго» протягом 2018 року щомісячно подавались звіти за форми №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на посади «технік-лаборант» - 3 вакансії, «налагоджувальник колійних машин та механізмів» - 4 вакансії, «технік-геодезист» - 4 вакансії, «лаборант-металограф» - 4 вакансії, а саме від 11.01.2018, від 09.02.2018, від 06.03.2018, від 05.04.2018, від 04.05.2018, від 05.06.2018, від 05.07.2018, від 06.08.2018, від 10.09.2018, від 10.10.2018, від 05.11.2018, від 05.12.2018. Також, відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» «ДТЕК Західенерго» долучав до звітів форми №3-ПН характеристики вакансій та вимоги до претендентів.

Крім того, відокремлений підрозділ «Добротвірська ТЕС» неодноразово протягом 2018 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до Галицького районного центру зайнятості, Управління соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації, Івано-Франківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Також, відокремлений підрозділ «Добротвірське ТЕС» в січні, лютому, березні, квітні 2018 року звертався з оголошеннями в газети, в яких пропонував вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відокремленим підрозділом «Ладижинська ТЕС» «ДТЕК Західенерго» протягом 2018 року щомісячно подавались звіти за форми №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на посади «свердлувальник» - 2 вакансії, «стругальник» - 2 вакансії, «налагоджувальник ковальсько-пресового устаткування» - 1 вакансія, «апаратник електролізу» - 1 вакансія, «налагоджувальник колійних машин та механізмів» - 2 вакансії, «машиніст-інструктор локомотивних бригад» - 1 вакансія, «фахівець з неруйнівного контролю» - 1 вакансія, «фахівець з тренажерної підготовки» - 2 вакансії, а саме від 03.01.2018, від 07.02.2018, від 06.03.2018, від 05.04.2018, від 04.05.2018, від 04.06.2018, від 03.07.2018, від 06.08.2018, від 05.09.2018, від 02.10.2018, від 06.11.2018, від 03.12.2018. Також, відокремлений підрозділ «Ладижинська ТЕС» «ДТЕК Західенерго» долучав до звітів форми №3-ПН характеристики вакансій та вимоги до претендентів.

Крім того, відокремлений підрозділ «Ладижинська ТЕС» неодноразово протягом 2018 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до Ладижинського міського центру зайнятості, Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

Також, відокремлений підрозділ «Ладижинська ТЕС»у квітні, липні, жовтні 2018 року звертався з оголошенням в газеті «Нове місто», в якому пропонував вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Вищенаведені обставини підтверджуються доказами, які знаходяться в матеріалах справи та не заперечуються сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що ні службою зайнятості, ні обласними відділенням Фонду соціального захисту інвалідів не було направлено для працевлаштування до «ДТЕК Західенерго» жодної особи з інвалідністю.

Докази безпідставної відмови інвалідам, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування у матеріалах справи відсутні.

Відтак, протягом звітного 2018 року відповідачем систематично подавалися до центрів зайнятості звіти про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також були створені 215 робочих місця для працевлаштування зазначених осіб.

На 171 створених місцях були працевлаштовані особи з інвалідністю, а інші місця (22 місць по нормативу) залишилися вакантними, хоча відповідачем вживалися відповідні заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю. Звідси, відповідачем в 2018 році були вжиті необхідні заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, при цьому дійсною причиною непрацевлаштування осіб з інвалідністю була відсутність звернень таких для працевлаштування на підприємстві.

Таким чином судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач подавав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за 2018 рік, тим самим вжив належних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення правопорушення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 26 червня 2018 року №К/9901/5558/17.

Крім цього, варто зазначити, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №817/1188/18, від 31 липня 2019 року у справі № 812/1167/18, які в силу приписів частини п’ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до працедавця в разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому цей суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом №875-ХІІ заходів для працевлаштування останніх, тобто, коли у його діях відсутній склад правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону №875-ХІІ щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України позивачем не надано, а відтак у позивача не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на порушення відповідачем триденного строку подання інформації щодо наявності вакансій, що свідчить про недотримання порядку подання первинної звітності форми №3-ПН у зв’язку із затвердженням штатного розпису на 2018 рік. Проте такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, з яких встановлено, що вакансії, визначені у штатних розписах підприємства на 2018 рік, не були новоствореними, а перейшли з 2017 року у зв’язку із початком нового календарного року. Вказане підтверджується звітами за формою №3-ПН від 07.12.2017 (відокремлений підрозділ «ГАЛРЕМЕНЕРГО»), від 11.12.2017 (відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС»), від 11.12.2017 (відокремлений підрозділ «Ладижинська ТЕС»), від 04.12.2017 (відокремлений підрозділ «Добротвірська ТЕС»), з аналізу яких можна дійти висновку, що вакантні посади для осіб з інвалідністю на кінець 2017 року та на початок 2018 року співпадають. Отже, доводи позивача щодо необхідності подання звітності форми №3-ПН після прийняття штатних розписів по відокремленим підрозділам АТ «ДТЕК «Західенерго» є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім цього, Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів покликається на те, що Порядком № 316 встановлено обов’язок подання інформації про наявність вакансій не лише у разі виділення або створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а й про відкриття вакансії у зв’язку з припиненням трудових відносин з особою з інвалідністю, яка займала цю посаду, чого АТ «ДТЕК Західенерго» здійснено не було. З приводу таких твердження апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що необхідність у працевлаштуванні осіб з інвалідністю на звільнені робочі місця, яких згідно листів Державної служби зайнятості було 21, у відповідача була відсутня, оскільки під час їх роботи на підприємстві, а також після їх звільнення, норматив по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю не порушувався, оскільки вакансій було більше, ніж того вимагає стаття 20 Закону №875-ХІІ. При цьому встановлено, що підприємством для виконання нормативу були створені місця, в яких дійсно була потреба, оскільки підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює працівників та штатний розпис. Більше того, як вже було зазначено вище, відповідачем перевищено норматив створених робочих місць для осіб з інвалідністю, встановлений статтею 20 Закону №875-ХІІ на 22 робочих місця. Відтак, цілком необґрунтованими є доводи апелянта в цій частині.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанцій. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) під час розгляду справи судом першої інстанції та з урахуванням яких судом вже надавалась оцінка. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов’язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов’язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов’язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя

В. В. Ніколін

судді

О. О. Большакова

О. М. Гінда

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.