Справа № 140/262/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 лютого 2020 року ЛуцькСправа № 140/262/20

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Ксензюк А.Я., ввчивши позовну заяву Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2020 року Головне управління ДПС у Волинській області звернулося з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій в розмірі 10000,00 грн., застосованих згідно із рішенням Головного управління ДФС у Волинській області від 28 лютого 2019 року № 000792-40.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: оригіналу відповідного розрахункового документу (квитанції, платіжного доручення тощо) про сплату судового збору в розмірі 181,00 грн.; доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме на підтвердження обставин щодо неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом через відсутність коштів для сплати судового збору та доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копій доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Копія вказаної ухвали вручена позивачу 30 січня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення (отримання) документів.

07 лютого 2020 року від позивача надійшла до суду заява на усунення недоліків позовної заяви, до якою додано платіжне доручення №113 від 06 лютого 2020 року про сплату судового збору в сумі 181,00 грн., та копії виписок ГУ ДФС у Волинській області станом на 11 травня 2019 року, 05 червня 2019 року, 25 квітня 2019 року, 23 травня 2019 року, 24 квітня 2019 року та повідомлень Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про здійснення безспірного списання коштів. В поданій заяві позивач наголошує, що ГУ ДФС у Волинській області у зв`язку з відсутністю фінансування не мало фактичної можливості здійснити сплату судового збору при поданні позовної заяви вперше, сплата судового збору стала можливою 27 грудня 2019 року.

Інших документів на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 30 січня 2020 року, на адресу суду від позивача станом на 13 лютого 2020 року не надходило.

Як вбачається із тексту позовної заяви та доданих матеріалів, та не заперечується позивачем, останній пропустив строк звернення до суду, при цьому, подав заяву про його поновлення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивач посилається на те, що в межах встановленого строку вже звертався до Волинського окружного адміністративного суду, однак ухвалою від 11 червня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу (у зв`язку з несплатою судового збору). Також зазначає, що сплата судового збору відбулася лише після проведення реорганізації Головного управління ДФС у Волинській області. З наведених підстав просив поновити пропущений строк звернення до суду.

Згідно з вимогами частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Доводи позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду суд вважає неповажними та такими, що не підтверджені належними доказами з огляду на наступне.

Як слідує з автоматизованої системи документообігу суду вперше з аналогічною позовною заявою позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду 28 травня 2019 року, тобто в межах встановленого частиною другою статті 122 КАС України строку. Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року в справі №140/1734/19 позовну заяву Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій повернуто у зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору у належному розмірі.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано виписки лише станом на 24 квітня 2019 року, 25 квітня 2019 року, 11 травня 2019 року, 23 травня 2019 року, 05 червня 2019 року. Крім того, надані повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про здійснення безспірного списання коштів не свідчать про відсутність коштів на сплату судового збору.

При цьому, позивач зазначає, що можливість сплати судового збору виникла 27 грудня 2019 року, однак повторно з позовною заявою Головне управління ДПС у Волинській області звернулося лише 24 січня 2020 року.

Відтак, з наведених позивачем доводів та наданих доказів, у суду відсутні підстави вважати, що майновий стан позивача не дозволяв йому сплатити судовий збір за подання позовної заяви в межах встановленого законом строку.

Крім того, суд наголошує на тому, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Також, у пункті 74 Рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 Рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Таким чином, у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року по справі № 804/2979/17 та від 07 червня 2018 року по справі № 822/276/17.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, тому вказану позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу без розгляду.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі повернення заяви.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої, частинами п`ятою, шостою, восьмою статті 169, статтями 256, 295, 297 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя А.Я. Ксензюк