Справа № 480/5394/19
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2020 р. справа № 480/5394/19
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому просить:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати грошової допомоги на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_3 , внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до вищевказаного законодавства її неповнолітній син має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті його батька внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Однак, протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124 йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що грошова допомога виплачується на час смерті саме військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби. На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки грошова допомога виплачується і у разі смерті внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_3 був звільнений з лав Збройних сил України 29.10.2016, а тому на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовій службі не перебував. Діюча на час смерті ОСОБА_3 норма статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає право сім`ї загиблого (померлого) військовозобов`язаного на виплату одноразової грошової допомоги тільки під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
Ухвалою від 02.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, з 15.06.2007 по 20.02.2014 ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , мають від спільного життя сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).
Шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розірваний Конотопським міськрайонним судом. За цим рішенням син ОСОБА_5 залишений проживати з
ОСОБА_4 разом з сином проживають та зареєстровані у АДРЕСА_1 (а.с.11).
Батько сина - ОСОБА_3 мав статус учасника бойових дій, як особа, яка безпосередньо брала участь в АТО у період з 22.05.2015 по 10.07.2015 та у період з 31.08.2015 по 22.10.2016 у районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей (а.с.6).
Відповідно до наказів від 22.10.2016 № 296 та 29.10.2016 №303 ОСОБА_3 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту та виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29.10.2016 (а.с.7-8).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 14.12.2016 №5090, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.14).
З довідки Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради від 27.03.2017 №09-03/1131 вбачається, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є членом сім`ї померлого ветерана війни і має право на пільги, передбачені ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.12)
ОСОБА_1 звернулася до військового комісара Конотопського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та необхідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги сину померлого військовослужбовця.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги сину померлого ОСОБА_3 , оскільки на час смерті ОСОБА_3 виключено зі списків частини 29.10.2016, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем (а.с.19).
Не погодившись з вказаною відмовою, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі по тексту - Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 3 Закону, його дія поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.
Нормами ст. 16 Закону встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:
- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.
Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Норми статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку зі складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір.
Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.
Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначене, висновки відповідача, що позивач не має права на одноразову грошову допомогу є помилковими.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Міністерство оборони України, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги на користь її сина у зв`язку зі смертю його батька внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Оскільки звернення позивачки про виплату одноразової грошової допомоги відповідачем розглянуто по суті та відмовлено їй у виплаті одноразової грошової допомоги, то суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивачки, визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 27.12.2019 (а.с.31).
Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судові витрати в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати грошової допомоги на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок захворювання і смерті, які пов`язані з захистом Батьківщини відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар