Справа № 520/13626/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. № 520/13626/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - Здєльника С.І.,

представника відповідача - Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки перевірки, за наслідками яких складено спірні податкові повідомлення - рішення, рішення та вимогу є хибними а у перевяряємому періоді, зокрема, 2018 році, позивачем було правомірно включено до складу витрат, пов`язаних зі здійсненням діяльності, витрат на придбання запчастин до причепів з метою їх технічного обслуговування і ремонту на суму 326088,39грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на наведені обставини.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов, в тому контексті, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 КАС України.

Представник позивача надав відповідь на відзив щодо помилковості доводів відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, результати якої викладено в акті від 27.09.2019 року № 155/20-40-13-06-07/ ( а.а.32-66).

Сторонами не заперечувалось, що позивач у перевіряємому періоді перебував на загальній системі оподаткування, був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску, військового збору, податку на додану вартість та здійснював діяльність згідно Код КВЕД 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами;Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;Код КВЕД 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння.

На підставі висновків перевірки відносно позивача складено, зокрема, податкові повідомлення - рішення: від 22.11.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за наслідками річного декларування 73333,89 грн., у т.ч. основний платіж - 58695,91грн., штрафна санкція - 14673,98 грн; від 22.11.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору 6114,15 грн., у т.ч. основний платіж - 4891,32грн., штрафна санкція - 1222,83 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.11.2019 року №6 на суму штрафу 35869,69 грн; вимогу про сплату боргу № Ф-6 від 15.11.2019 року на суму 71739,37 грн. ( а.с.20-31).

Підставою зазначеного слугувало те, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з проведенням діяльності, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , за 2018 рік завищено валові витрати в сумі 326 088, 39 грн., за рахунок включення до витрат коштів на придбання запчастин до вантажних автомобілів, їх технічне обслуговування і ремонт, що є порушенням вимог пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Судом встановлено, що протягом 2018 року позивачем в межах здійснення господарської діяльності та з метою отримання прибутку використовувалися транспортні засоби, надані йому громадянами, згідно з укладеними договорами оренди транспортних засобів , орендодавці - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ( а.с.152-189).

Вказані обставини надання в оренду транспортних засобів, та відображення у податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків - фізичних осіб (власників транспортних засобів), і суми утриманого з них податку були предметом дослідження контролюючим органом, та відображені у п.2.3.2 Акту перевірки.

Судом встановлено, сторонами не заперечувалось та підтверджено матеріалами справи, що протягом 2018 року ФОП ОСОБА_1 з метою технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів були придбані запчастини, на суму 326 088, 39 грн., відповідно до накладних, видаткових накладних та актів на списання, виключно для ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу ДАФ CF 85.430 д.н.з. №АХ 64-32 СТ, причіпу Berger Sapl- 24LT-M д.н.з. № НОМЕР_1 , транспортного засобу ДАФ CF 85.430, д.н.з. № НОМЕР_2 ЕВ, причіпу BODEX KIS 33 д.н.з. № НОМЕР_3 63-83 НОМЕР_4 , причіпу ГБК 8350 д.н.з. № НОМЕР_3 73-50, причіпу СЗАП 8355 д.н.з. №АХ 50-64 XT, причіпу SCHMITZ AFW 18 д.н.з. № НОМЕР_5 , транспортного засобу ДАФ FT 85.380 д.н.з. №АХ 20-59 ЕВ, та причіпу STAS SA 33-8k д.н.з. № НОМЕР_3 45-43 НОМЕР_4 .

Реальність придбання запчастин та їх подальше використання з метою проведення технічного обслуговування і ремонту вказаних транспортних засобів сторонами не заперечувалась та підтверджена матеріалами справи: актами списання, видатковими накладними, накладними ( а.с.80-151).

На замовлення позивача за №07/10 від 07.10.2019 року, наданого на адресу Харківської торгово-промислової палати, щодо визначення коду товару згідно з Українською кваліфікацією товарів зовнішньо-економічної діяльності (УКТЗЕД) був отриманий експертний висновок №958/19 від 18.10.2019 року ( а.с.67-68), наступного змісту: «Згідно з проведеним аналізом наданих документів та відповідності з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), викладеною у додатку до Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013 року № 584-VII, нижченаведена продукція відноситься до коду: 1.Автомобіль спеціалізований вантажний - спеціалізований контейнеровоз - С марка DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2012 року випуску - 8704 23 99 00 (моторні транспортні засоби для перевезення вантажів, Інші з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем); 3 повною масою транспортного засобу понад 20 т; Інші; Що використовувались). 2. Вантажний сідловий тягач-Е марка DAF, модель FT85380, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2005 року випуску - 8701 20 90 00 (Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709); Трактори колісні для напівпричепів; Що використовувались). 3.Вантажний сідловий тягач-Е марка DAF, модель FT85.430, реєстраційний номер НОМЕР_8 , 2006 року випуску - 8701 20 90 00 (Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709); Трактори колісні для напівпричепів; Що використовувались).4. Вантажний сідловий тягач-Е марка DAF, модель FT85380, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2004 року випуску - 8701 20 90 00 (Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709); Трактори колісні для напівпричепів; Що використовувались). 5. Спеціалізований причіп ПР-самоскид-Е марка SCHMITZ, модель AFW 18, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2006 року випуску - (Причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини; Інші Причепи та напівпричепи для перевезення вантажів; Інші; Інші; Що використовувались). 6.Н/причіп-самоскид-Е марка STAS, модель SA 33-8k, реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2003 року випуску - 8716 39 80 00 (Причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини; Інші Причепи та напівпричепи для перевезення вантажів; Інші; Інші; Що використовувались). 7.Загальний напівпричіп н/пр-самоскид-Е марка BODEX, модель KIS 33, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 2008 року випуску - 8716 39 80 00- (Причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини; Інші Причепи та напівпричепи для перевезення вантажів; Інші; Інші; Що використовувались). 8. Загальний причіп ПР-бортовий-Е марка ГБК, модель 8350, реєстраційний номер НОМЕР_12 , 1988 року випуску - 8716 39 80 00 (Причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини; Інші Причепи та напівпричепи для перевезення вантажів; Інші; Інші; Що використовувались).

Посилаючись на вказаний експертний висновок, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що орендовані транспортні засоби не мають статусу вантажних автомобілів, отже, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, відтак, витрати на їх утримання можуть бути включені до складу витрат підприємця.

Представник відповідача, у свою чергу вказував, що позивач неправомірно включив до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, витрати на утримання, оскільки сідельні тягачі та напівпричепи відносяться до категорії вантажних автомобілів, а отже до основних засобів подвійного призначення, які, відповідно до вимог статті 177 Податкового кодексу України, до складу витрат фізичної особи-підприємця не включаються.

По суті позову суд зазначає наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування унормовано ст. 177 ПК України.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємців встановлено п. 177.4 ст. 177 ПК України.

До зазначених витрат, зокрема, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.п.177.4.1, 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Згідно п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Положеннями п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст.177 ПК України визначено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення, зокрема, легкові та вантажні автомобілі.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності включення фізичною особою-підприємцем суми амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби - сідельні тягачі та напівпричепи, до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.

Позивач, в обґрунтування доводів про неправомірність нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та решти зобов`язань за оскаржуваними рішеннями вказував, що згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, складеної на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та Митного тарифу (Додатку до Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII), сідельний тягач відноситься до товарної позиції УКТ ЗЕД під кодом 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів (за винятком тракторів товарної позиції 8709). У цій групі термін «трактори» означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того мають вони чи ні допоміжні пристосування. Сідловий тягач і напівпричіп - це разом автопоїзд, але окремо два транспортні засоби, кожен з яких не є вантажним автомобілем. Згідно з Митним тарифом напівпричепи бортові, тентовані, напівпричепи-рефрижератори, напівпричепи-контейнеровози відносяться до товарної позиції УКТ ЗЕД під кодом 8716 39 30 і не можуть бути вантажним автомобілем. Підтвердженням віднесення транспортних засобів: сідельних тягачів і напівпричепів до товарної позиції УКТ ЗЕД за кодами 87012010 та 87163930 є заводські експортні декларації, митні декларації, видаткові накладні.

З урахуванням наведеного, на думку позивача, вказані транспорті засоби не є вантажними автомобілями, а тому не підпадають під категорію витрат, зазначених в підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

В розумінні статті першої цього закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу; спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач; спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Відповідно до норм Закону України «Про автомобільний транспорт» напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З наведеного слідує, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

Відповідно до класифікації колісних транспортних засобів за ознаками загальної маси транспортного засобу, наданої в Єдиних вимогах до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2010 №1166, до засобів категорії N належать колісні засоби, що мають не менш як чотири колеса і призначені для перевезення вантажів: N 1 - колісний засіб максимальною масою не більш як 3,5 тонни; N 2 - колісний засіб максимальною масою більш як 3,5 тонни, але не більш як 12 тонн; N 3 - колісний засіб максимальною масою більш як 12 тонн. Для позначення колісного засобу, що належить до категорій M, N та придатний для руху поза дорогами, використовується також літера G.

Крім того, частиною третьою статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Посилання позивача на Українську класифікацію товарів зовнішньоекономічної діяльності суд відхиляє, оскільки така встановлена Законом України «Про Митний тариф України» та призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України, однак, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

З долучених до справи свідоцтв про реєстрацію вказаних ТЗ вбачається реєстрація вантажних сідловин тягачів, напівпричепів.

При чому, суд вказує, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів.

Водночас, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Посилання позивача, що сідельний тягач є трактором, суд відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої Розділу І Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1367 трактор - моторизований колісний або гусеничний транспортний засіб сільськогосподарського або лісогосподарського призначення, що має щонайменше дві осі та характеризується максимальною конструкційною швидкістю не менш як 6 кілометрів на годину, спеціально призначений для того, щоб тягти, штовхати, везти і приводити в рух змінні причіпні машини, що використовуються для виконання сільськогосподарських або лісогосподарських робіт, або буксирувати сільськогосподарські та лісогосподарські причепи. Зазначений транспортний засіб застосовується також для перевезення вантажів під час виконання сільськогосподарських та лісогосподарських робіт і обладнується сидіннями для пасажирів.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що орендовані позивачем ТЗ є основними засобами подвійного призначення, які, відповідно до вимог статті 177 Податкового кодексу України, до складу витрат фізичної особи-підприємця не включаються.

За таких обставин, висновки перевірки про завищення у 2018 році позивачем валових витрат в сумі 326 088, 39 грн., за рахунок включення до витрат коштів на придбання запчастин до вантажних автомобілів, їх технічне обслуговування і ремонт, що є порушенням вимог пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України повністю знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відтак, оскаржувані у справі рішення контролюючого органу є законними.

При вирішенні вказаної справи судом, на виконання положень ч.5 ст. 242 КАС України було враховано правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2019 року (справа №807/250/18).

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2020 року.

Суддя Заічко О.В.