Справа № 200/62/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р. Справа№200/62/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, 13) про визнання протиправним і скасування рішення № 5950 від 25.11.2019 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.07.1976 по 02.02.1987 в мехколоні № 118 тресту «Південбудмеханізація», з 15.03.1995 по 18.10.1995 у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажник» та повторно розглянути заяву № 5950 від 22.11.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення № 5950 від 25.11.2019 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.07.1976 по 02.02.1987 в мехколоні №118 тресту «Південбудмеханізація», з 15.03.1995 по 18.10.1995 у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажнік» та зобов`язання повторно розглянути заяву № 5950 від 22.11.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованого до його страхового стажу періоду роботи з 15.07.1976 по 02.02.1987 в мехколоні № 118 тресту «Південбудмеханізація» та з 15.03.1995 по 18.10.1995 у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажник».

В обгунтування позовних вимог зазначив, що 22.11.2019 він звернувся до відповідача із заявою № 5950 про призначення йому пенсії за віком. Рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5950 від 25.11.2019 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи позивача в мехколоні № 118 тресту «Південбудмеханізація» з 15.07.1976 по 02.02.1987 та у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажник» з 15.03.1995 по 18.10.1995 у зв`язку з тим, що записи у трудовій книжці завірено нечітким відбитком печатки, приналежність якої встановити неможливо.

Вважає дії відповідача протиправними і такими, що порушують його конституційні права.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що 22.11.2019 позивач звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Управління від 25.11.2019 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

До страхового стажу не зараховано період роботи позивача в мехколоні № 118 тресту «Південбудмеханізація» з 15.07.1976 по 02.02.1987 та у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажнік» з 15.03.1995 по 18.10.1995 у зв`язку із тим, що записи у трудовій книжці завірено нечітким відбитком печатки, приналежність якої встановити неможливо.

Позивач довідок про підтвердження зазначених періодів роботи не надав, у зв`язку з чим відповідач у відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

22.11.2019 позивач звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 5950 про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 5950 від 25.11.2019 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

На думку відповідача страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення складав 24 роки 10 місяців 0 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи в мехколоні №118 тресту «Південбудмеханізація» з 15.07.1976 по 02.02.1987 та у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажнік» з 15.03.1995 по 18.10.1995 у зв`язку із тим, що записи у трудовій книжці завірено нечітким відбитком печатки, приналежність якої встановити неможливо.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , позивач працював:

- у мехколоні № 118 тресту «Південбудмеханізація» з 15.07.1976 за професією автослюсаря 4-го розряду, з 03.05.1978 медником 4-го розряду, з 01.11.1979 медником 5-го розряду, з 15.03.1982 машиністом автогрейдеру 4- го розряду, з 07.06.1982 по 02.02.1987 машиністом автоскрепера на БЕЛАЗ 6-го розряду;

- у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажнік» з 15.03.1995 по 18.10.1995 - за професією автослюсаря.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки Механізованої колони № 41 ВАТ «Південбудмеханізація» № 15 від 03.04.2014, Механізовану колону № 118 треста «Піденбудмеханізація» ліквідовано та об`єднано з Механізованою колоною № 41 тресту «Південбудмеханізація».

Відповідно до довідки Механізованої колони № 41 ВАТ «Південбудмеханізація» №15 від 03.04.2014, Мехколону № 41 тресту «Південбудмеханізація» перейменовано у Мехколону № 41 ВАТ «Південбудмеханізація».

Згідно довідки Механізованої колони № 41 ВАТ «Південбудмеханізація» № 13 від 03.04.2014, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Механізованій колоні № 118 тресту «Південбудмеханізація» і за період з 03.05.1978 по 15.03.1982 виконував роботи, пов`язані з кислотами за професією «медник», що передбачена підрозділом «б» розділу XXIX Списку № 2 відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956.

Відповідно до наказу Механізованої колони № 118 тресту «Південбудмеханізація» № 201 від 25.05.1978 слюсаря з ремонту автомашин ОСОБА_1 переведено для постійної роботи за професією медника 4-го розряду з 03.05.1978.

Згідно наказу Механізованої Колони № 118 тресту «Південбудмеханізація» № 449 від 26.10.1979, ОСОБА_1 присвоєно 5-й розряд медника.

Відповідно до довідки Механізованої Колони № 41 ВАТ «Південбудмеханзація» про заробіток та обчислення пенсії № 14 від 03.04.2014, ОСОБА_1 отримував заробітну платню та сплачував страхові внески з січня 1977 по січень 1982 включно, з березня 1982 по грудень 1982 включно та з січня 1985 по грудень 1986 включно.

Згідно довідки Механізованої колони № 41 ВАТ «Південбудмеханізація» № 18 від 03.04.2014, документи щодо нарахування заробітної плати за 1983 та 1984 роки було вилучено слідчим органами у зв`язку із порушенням кримінальної справи та не повернуто підприємству.

Як вбачається з довідки Спільного підприємства «Агроспецмонтажник», яке на час розгляду справи знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, № 10 від 05.03.2019, ОСОБА_1 отримував заробітну плату та сплачував страхові внески з 15.03.1995 по 18.10.1995.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Пенсія за віком чоловікам, призначається після досягнення 60 років та за наявністю страхового стажу не менше 26 років (абз. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV).

В силу ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відтак, суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу позивача, вказаного у його трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача в Мехколоні № 118 тресту «Південбудмеханізація» з 15.07.1976 по 02.02.1987 та у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажник» з 15.03.1995 по 18.10.1995 у зв`язку із тим, що записи у трудовій книжці завірено нечітким відбитком печатки, приналежність якої встановити неможливо.

Крім того, за пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЗУ № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління Пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.

З наведених раніше норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення відповідних обставин, зокрема, направлення запитів щодо отримання підтверджуючих документів до підприємств, юридичних осіб, суду не надано.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 - 2 статті 4 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України» (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

На підставі статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizіdоu v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. , 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. , 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, оскільки спірні періоди роботи позивача підтверджені відповідними записами в його трудовій книжці та підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема довідками ВАТ «Південбудмеханізація» та СП «Агроспецмонтажнік», суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5950 від 25.11.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

В частині зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у зв`язку з чим суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про зарахування ОСОБА_1 страхового стажу, відповідач має враховувати висновки суду в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження страхового стажу позивача.

У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних документів в підтвердження його стажу роботи в спірний період часу та приходить до висновку про протиправність рішення відповідача щодо не зарахування спірного у цій справі періоду роботи до страхового стажу позивача, а тому позовні вимоги, з підстав, зазначених позивачем в їх обґрунтування, підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторонни, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем відповідно до квитанції № від 20.12.2019 сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна,13) про визнання протиправним і скасування рішення № 5950 від 25.11.2019 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.07.1976 по 02.02.1987 в Мехколоні № 118 Тресту «Південбудмеханізація» та з 15.03.1995 по 18.10.1995 у Спільному підприємстві «Агроспецмонтажник» та повторно розглянути заяву № 5950 від 22.11.2019, - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул. Центральна,13) № 5950 від 25.11.2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул. Центральна,13) з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 22.11.2019 № 5950 про призначення пенсії за віком.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул. Центральна,13) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2020 року.

Суддя С.В. Ушенко