Справа № 200/90/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р. Справа№200/90/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників періодів роботи з 07.07.1999 по 08.09.2003 та не проведення перерахунку у зв`язку з цим пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 по заяві про перерахунок пенсії від 16.10.2019; зобов`язання повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.02.2011 Макіївським управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1. З березня 2016 він перебуває на обліку у Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як пенсіонер за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Після отримання електронної пенсійної справи відповідачем було призначено менший розмір пенсії, ніж розмір, який було призначено раніше.

26.06.2019 позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про проведення перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 18034/02/14/50 від 16.07.2019 позивачеві було повідомлено, що після перерахунку загальний страховий стаж склав 31 рік 06 місяців 06 днів, в тому числі, стаж роботи за Списком № 1 - 17 років 00 місяців 00 днів, коефіцієнт страхового стажу 0,48500. Для обчислення пенсії врахована заробітна плата в розмірі 7214,59 грн. за період з 01.07.1982 по 31.01.1989 та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 28.02.2013 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) робітника на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, і яка згідно із Законом враховується для розрахунку пенсії з 01.10.2017 - 3764,40 грн. Коефіцієнт заробітної плати 1,91653. Розмір пенсії після перерахунку склав 3687,84 грн.

Зазначає, що відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії не враховано його пільговий стаж за Списком № 1 за період роботи з 07.07.1999 по 08.09.2003 у ПАТ «Макіївкокс».

Вважає зазначену бездіяльність відповідача неправомірною і такою, що порушують її конституційні права.

Відповідач не погодився з позовними вимогами і подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 01.10.2018 позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії по стажу менш ніж 24 місяці згідно статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", але не надав довідок, уточнюючих пільговий стаж роботи за період з 01.03.2013 по 28.02.2014. За записами, що містяться в трудовій книжці, визначити його зайнятість повний робочий день на пільгових умовах на підприємстві не є можливим. Дані записи підтверджують тільки загальний стаж роботи, а не пільговий, у зв`язку з чим стаж роботи в Приватному акціонерному товаристві «Макіївкокс» з 01.03.2013 по 28.02.2014 не зараховано до його пільгового стажу за Списком № 1. Долучена до заяви довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.07.2018 № 012-22, щодо підтвердження трудового стажу в Приватному акціонерному товаристві «Макіївкокс» за період з 07.07.1999 по 08.09.2003, видана ЗАТ «Внєшторгсервіс» філія № 7 «Макіївкокс», код 50022859. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутній запис щодо підприємства ЗАТ «Внєшторгсервіс» філія № 7 «Макіїївкокс» за кодом 50022859.

Відповідачем зазначено, що довідка не прийнято до уваги, оскільки вона видана підприємством, яке на теперішній час знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України.

Вважає свої дії законними та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна у матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.10.2018 № , позивач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2018 позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 5572 про перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із поміткою «за стажем менше, ніж 24 місяці».

Розпорядженням Костянтинівського об`єднаного УПФУ Донецької області № 52047 від 03.03.2018 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, загальний страховий стаж склав 30 років 06 місяців 06 днів.

Відповідно до листа Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 18034/02/14-50 від 16.07.2019 позивачу повідомлено, що розпорядженням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду від 31.10.2018 до його загального страхового стажу зараховано 31 рік 06 місяців 06 днів, в тому числі, стаж роботи за Списком № 1 17 років 00 місяців 00 днів.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , позивач у спірний період часу працював у смолоперегінному цеху у ВАТ «Макіїївський КХЗ»: з 07.07.1999 за професією слюсар-ремонтник 4-го розряду, з 01.10.2001 по 08.09.2003 за професією слюсар-ремонтник 5-го розряду.

Згідно копії довідки, виданої «ЗАТ «Внєшторгсервіс» філія № 7 «Макіївкокс» № 012-221 від 12.07.18, яке на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи перебуває на тимчасово непідконтрольній території України, ОСОБА_1 у період з 07.07.1999 по 08.09.2003 працював повний робочий день у ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» за професією слюсар-ремонтник смолоперегонного цеху, що передбачена п. «а» підрозділу 2, розділу IV Списку № 1, затвердженим Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися, чого відповідачем вчинено не було.

При цьому, доказів використання зазначених повноважень з метою встановлення іншими передбаченими законодавством засобами факту роботи позивача у спірний період часу у зазначеному підприємстві за професією слюсар-ремонтник та, відповідно, дотримання права позивача на належну пенсію відповідачем до суду не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною підлягають задоволенню. Однак суд зауважує, що в даних спірних правовідносинах відповідач вчинив дії, а не бездіяльність, які і мають бути визнані протиправними.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частинами 1 - 2 статті 4 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України» (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

На підставі статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizіdоu v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. , 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. , 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України, усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Щодо позовних вимог в частині повторного розгляду заяви від 16.10.2019, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача 01.10.2018 із заявою № 5572 про перерахунок пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Оскільки учасниками справи до суду не надано інших належних доказів в підтвердження звернення позивача із заявою від 16.10.2019, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Однак, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, на підставі ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 01.10.2018 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних документів в підтвердження його пільгового стажу роботи в період з 07.07.1999 по 08.09.2003 на ПАТ «Макіїївський коксохімічний завод» та приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списком № 1, а тому позовні вимоги, з підстав, зазначених позивачем в їх обґрунтування, підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір за квитанцією № 0.0..1 від 23.12.2019 у сумі 768,40 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25) щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до його пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи 07.07.1999 по 08.09.2003 та не проведення перерахунку розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за його заявою про перерахунок пенсії від 01.10.2018.

Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85113, Донецька область, м.Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) № 5572 від 01.10.2018 про перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із поміткою «за стажем менше, ніж 24 місяці» з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85113, Донецька область, м.Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2020 року.

Суддя С.В. Ушенко