Справа № 420/7553/19
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7553/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління ПФУ в Одеській області в проведенні перерахунку пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена ОСОБА_1 , зі збільшеного грошового забезпечення чоловіка ОСОБА_2 , яке було визначене Головним управління ПФУ в Одеській області на підставі довідки територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1885/19 від 04.07.2019 року та на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року;

зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена ОСОБА_1 , зі збільшеного грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 , яке було визначене Головним управління ПФУ в Одеській області на підставі довідки територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1885/19 від 04.07.2019 року та на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року, починаючи з 19.12.2018 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/7553/19 о 17:15:04 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

26.12.2019 року за вх.№49609/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування вимог позову позивачка вказує, що вона отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, розраховану у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Призначення пенсії, на переконання позивачки, було здійснено із порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку із чим остання звернулась до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії. Пенсійний орган, у свою чергу, зазначив на відсутності підстав для проведення перерахунку пенсії та вказав, що встановлений розмір є таким, що відповідає нормам чинного законодавства. Позивачка вважає такі дії Головного управління ПФУ в Одеській області протиправними, оскільки:

по-перше, при призначенні позивачці пенсії у зв`язку із втратою годувальника Головне управління не врахувало висновки судового рішення від 01.10.2014 року у справі №523/8756/14-а щодо встановленого її чоловіку розміру перерахованої пенсії. При цьому посилання пенсійного органу на відсутність у вказаному рішенні зобов`язань щодо призначення ОСОБА_1 пенсії розцінює як формальну та не достатню підставу для відмови у проведенні перерахунку;

по-друге, при призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника неповнолітньому сину ОСОБА_2 (померлого чоловіка позивачки) пенсійний орган у аналогічній ситуації також протиправно призначив пенсію у невірно визначеному розмірі, а факт протиправності дій та висновків пенсійного органу встановлено судом у постанові від 02.07.2015 року по справі №523/3809/15-а;

по-третє, у зв`язку зі зміною розміру суддівської винагороди у 2019 році виникли підстави для проведення перерахунку пенсії позивачки, однак пенсійний орган у перерахунку визначив необґрунтовані розміри посадового окладу ОСОБА_2 , які не відповідають встановленому ДСА України у довідці розмірам.

У відзиві на позовну заяву (вх.№49609/19 від 26.12.2019 року) представник відповідача не погодився із заявленими позовними вимоги та заперечував проти їх задоволення. На підтвердження заявленої правової позиції представник зазначив, що:

по-перше, посилання позивачки на висновки суду у постанові від 01.10.2014 року у справі №523/8756/14-а не породжують правових наслідків в контексті визначення розміру пенсії у зв`язку із втратою годувальника, адже стосуються ці висновки ОСОБА_3 , сина позивачки;

по-друге, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 року Постанови №103 позивачці було проведено перерахунок пенсії у зв`язку із втратою годувальника, внаслідок перерахунку сума пенсії, яка була отримана, була меншою за попередню, а тому змін у розмірі пенсійних виплат здійснено не було.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 з 08.08.2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.54), який з 2001 року отримував пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року у справі №523/8756/14-а зобов`язано Головне управління ПФУ в Одеській області зробити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії у зв`язку із змінами посадового окладу судді, згідно ч.3 ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 16.01.2014 року (а.с.36-37).

11.12.2014 року ОСОБА_2 помер (а.с.55).

З 01 січня 2015 року неповнолітній ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як непрацездатна особа, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв`язку із неправомірним перерахунком пенсії неповнолітнього ОСОБА_3 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року у справі №523/3809/15-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника, призначену ОСОБА_3 , зі збільшеного грошового забезпечення його батька ОСОБА_2 , визначеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-3-78/14 від 28 жовтня 2014 року в розмірі 30 процентів заробітку ОСОБА_2 , починаючи з 01 січня 2015 року (а.с.41-43).

Згідно Довідки до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №499455 ОСОБА_1 19.12.2018 року встановлено другу групу інвалідності (а.с.57), що слугувало підставою для призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника (а.с.53) за її заявою від 20.12.2018р.

26.02.2019 року позивачка звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, на що 12.03.2019 року за №412/Д-11 отримала лист, де вказано, що Постановою суду від 01.10.2014 року у справі №523/8756/14-а не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії позивачці (а.с.47).

09.07.2019 року позивачка звернулась до Президента України із заявою про вжиття заходів щодо проведення належного перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника (а.с.49-50). Листом від 16.07.2019 року №22/034115-15 Адміністрація Президента України повідомила позивачку про направлення її звернення за належністю до Пенсійного фонду України (а.с.51).

22.08.2019 року за №19589/Д-2 Пенсійний фонд України повідомив позивачку про відмову у проведенні їй перерахунку пенсії (а.с.52).

Не погоджуючись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у проведенні перерахунку пенсії, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262).

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Згідно ч.3 ст.1 Закону №2262 члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно ст.2 Закону №2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Статтею 29 Закону №2262 визначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ст.30 Закону №2262 право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.

Згідно пункту «б» ч.1 ст.36 Закону №2262 Пенсії в разі втрати годувальника призначаються сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Спір у досліджуваних правовідносинах виник з приводу встановлення розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 чоловіка позивачки, яка вказує, що постановою суду апеляційної інстанції від 01.10.2014 року вирішувався спір між ОСОБА_2 та Головним управлінням ПФУ в Одеській області щодо складових грошового забезпечення для обчислення пенсії за вислугу років. У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що розмір посадового окладу ОСОБА_2 має визначатись як суддівська винагорода, а з отриманої на цій підставі суми грошового забезпечення має сплачуватись пенсія за вислугу років.

В той же час, представник відповідача вказує, що вказаним рішенням покладено зобов`язання на пенсійний орган щодо проведення перерахунку пенсії саме чоловіка позивачки, а не її самої, і стосується цей перерахунок пенсії за вислугу років, а не пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Суд не погоджується з такою позицією представника Головного управління. Дійсно, постанова Одеського апеляційного суду від 01.10.2014 року у справі №523/8756/14-а не встановлює зобов`язання щодо проведення перерахунку саме позивачці.

Проте, зобов`язання провести перерахунок пенсії за рішенням суду це виняткова підстава для проведення перерахунку внаслідок необхідності поновлення порушених прав особи, яка виникає за умов неправомірних дій пенсійного органу. Основна підстава для проведення перерахунку пенсії це встановлені на законодавчому рівні (в даному випадку, у Законі №2262) юридичні факти, які мають наслідком проведення перерахунку пенсії.

У листі від 12.03.2019 року №412/Д-11 Головне управління аналізує лише можливість проведення перерахунку пенсії позивачки на підставі вказаного рішення суду, при цьому не досліджує інших підстав для проведення перерахунку та не вказує у листі обґрунтування щодо неможливості їх врахування. Це свідчить про неповний та необґрунтований характер відмови, вибірковість підходу до прийняття рішення та неврахування всіх обставин, що мають бути враховані при дослідженні питання про проведення перерахунку пенсії.

Аналіз змісту вказаного судового рішення дає підстави враховувати його висновки, адже у межах розгляду справи №523/8756/14-а вирішувалось питання щодо встановлення грошового забезпечення ОСОБА_2 , яке є основою для встановлення розміру пенсії у зв`язку із втратою годувальника для позивачки.

В цьому контексті суд оцінює доводи позивачки щодо необхідності врахування постанови апеляційного суду від 01.10.2014 року як обґрунтовані та зазначає, що суд в межах розгляду справи №523/8756/14-а дійшов висновку про те, що «відповідач (Головне управління ПФУ в Одеській області) повинен був перерахувати позивачу ( ОСОБА_2 ) призначену пенсію у зв`язку з вищенаведеною зміною грошового забезпечення суддів», «проведення перерахунку пенсії пов`язано з фактичною зміною видів грошового забезпечення».

При цьому, матеріали справи містять докази проведеного 11.12.2014 року перерахунку пенсії ОСОБА_2 з урахуванням суми грошового забезпечення 12180,00 грн., що відповідає окладу судді станом на 01.01.2014 року (а.с.38-39).

Представник Головного управління вказує, що розмір пенсії позивачки було встановлено вірно та у відповідності до Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року та №704 від 30.08.2017 року.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постанова КМУ №704 набрала чинності з 1 березня 2018 року.

З наявного протоколу за пенсійною справою від 20.12.2018 року (а.с.53) судом встановлено, що посадовий оклад 3440,00 відповідає тарифному розряду 12, визначеному у додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. Однак, вказана Постанова не визначає посади «Заступника голови військового суду», а тому встановити, на підставі чого пенсійним органом віднесено посаду ОСОБА_2 до 12 тарифного розряду, не вбачається можливим. Відповідачем пояснень з цього приводу не надано.

Суд при цьому бере до уваги те, що Довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області віл 04.07.2019 року №5-1885/19 посадовий оклад ОСОБА_2 визначено як 28815,00 грн станом на 02.01.2019 року (а.с.48).

Згідно ч.1 ст.63 Закону №2262 перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Чинне законодавство не встановлює повноважень пенсійного органу щодо встановлення складових грошового забезпечення та суми грошового забезпечення, такі відомості формуються на підставі наявних у матеріалах пенсійної справи відомостей, а також на підставі наданих до пенсійного органу довідок про розмір грошового забезпечення.

Навіть з урахуванням того, що пенсійний орган не прийняв до уваги позицію, викладену у рішенні суду від 01.10.2014 року у справі №523/8756/14-а, судом встановлені інші підстави для проведення перерахунку пенсії позивачка у зв`язку із втратою годувальника, а саме зміна розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якої і вираховується розмір пенсії позивачки.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що непроведення перерахунку пенсії з підстави неможливості врахування висновків судового рішення та відсутності судового рішення, яка зобов`язує пенсійний орган провести перерахунок пенсії, є необґрунтованою та протиправною дією. Матеріали справи дають підстави вважати, що наявні всі необхідні юридичні факти для проведення перерахунку позивачці пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі довідки про розмір грошового забезпечення (суддівської винагороди).

Суд вважає, що проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду від 01.10.2014 року не є ефективним способом захисту прав позивачки, а наявні докази свідчать про законодавчі підстави для проведення перерахунку пенсії, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління частково шляхом визнання протиправною відмови Головного управління ПФУ в Одеській області в проведенні перерахунку пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена ОСОБА_1 , зі збільшеного грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1885/19 від 04.07.2019 року.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки за результатом судового розгляду судом встановлено право позивачки на проведення перерахунку пенсії, то зобов`язання Головного управління вчинити дії, направлені на відновлення порушених прав позивачки в частині визнаних судом протиправних дій є належним способом захисту її прав, а тому суд вирішив зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена ОСОБА_1 , зі збільшеного грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1885/19 від 04.07.2019 року, починаючи з 19.12.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позиція відповідача не узгоджується із наведеними нормами законів України та ним не доведено, що при відмові позивачці у перерахунку пенсії він діяв на підставі,що визначена Конституцією та законами України.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково із відмовою у задоволенні тієї частини позовних вимог, яка стосується посилань на обов`язок виконати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014р.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. (а.с.4).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління ПФУ в Одеській області в проведенні перерахунку пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена ОСОБА_1 , зі збільшеного грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1885/19 від 04.07.2019 року.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена ОСОБА_1 , зі збільшеного грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1885/19 від 04.07.2019 року, починаючи з 19.12.2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.