Справа № 640/4996/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2020 року № 640/4996/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягали у відмові проведення перерахунку розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної ОСОБА_3 (відповідно до фактичної кількості членів сім"ї, що перебували на утриманні годувальника) та про зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної ОСОБА_3 (відповідно до фактичної кількості членів сім"ї, що перебували на утриманні годувальника).

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної ОСОБА_3 , оскільки на утриманні матері перебували він та його малолітній син.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає про правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника, оскільки на момент смерті дружини позивач не вважався непрацездатною особою та не досягнув віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_2 01.10.2018 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перегляд призначеного розміру пенсії по втраті годувальника, враховуючи, що заявник і його малолітня дитина знаходились на утриманні матері.

В заяві зазначено, що у зв"язку зі смертю матері малолітній дитині ОСОБА_3 , яка знаходилась на її утриманні, у червні 2016 року призначено пенсію по втраті годувальника. Проте, право на отримання пенсії по втраті годувальника має і заявник, оскільки є непрацездатною особою, йому у 2008 році встановлено третю групу інвалідності, і за життя дружини він таж знаходився на її утриманні.

Листом від 08.11.2018 за № 107742/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_2 про відсутність у нього права на призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки йому була встановлена група інвалідності з 14.01.2008 по 31.01.2009, тобто на момент смерті дружини - 20.05.2016 він не вважався непрацездатною особою.

У силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

За змістом частини першої статті 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону. Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно із статтею 38 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Статтею 39 Закону № 1058-IV встановлено, що на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.

На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо.

Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві визначено ті обставини, що на момент смерті дружини позивач не вважався непрацездатною особою, оскільки інвалідність йому була встановлена з 14.01.2008 по 31.01.2009.

Як встановлено під час розгляду справи, вказаний висновок зроблений відповідачем на підставі наданих позивачем матеріалів: довідок Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2016 № 1061, Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2016 № 1184, відповідно до яких ОСОБА_2 на обліку в управліннях праці та соціального захисту населення не перебуває, ніяких видів допомог не отримує, та копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 12.03.2008, відповідно до якого ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності на термін з 14.01.2008 по 31.01.2009, розмір допомоги 282 грн.

З урахуванням наведеного суд приймає до уваги позицію відповідача, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при визначенні права на перерахунок пенсії діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем до заяви про призначення пенсії не надано документів підтверджуючих, що на момент смерті дружини він вважався непрацездатною особою.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягали у відмові проведення перерахунку розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної ОСОБА_3 (відповідно до фактичної кількості членів сім"ї, що перебували на утриманні годувальника).

Разом з тим, під час розгляду справи, позивачем надано копію посвідчення серії НОМЕР_1 з інформацією щодо продовження соціальної допомоги, відповідно до якого третю групу інвалідності з 28.01.2009 встановлено ОСОБА_2 безстроково, розмір допомоги 544 грн.

Також позивачем надано копію довідки Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.07.2019 № 1459, відповідно до якої ОСОБА_2 з 14.01.2008 по даний час призначено державну допомогу особам, які не мають права на пенсію (та інвалідам).

В зв"язку з відмінністю інформації, яка міститься в довідках Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації ухвалою суду від 12.12.2019 витребувано від Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації інформацію щодо встановлення (продовження, припинення) ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) третьої групи інвалідності та інформацію щодо отримання ОСОБА_2 допомоги в період з 14.01.2008 по даний час.

Проте, Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації ухвалу суду не виконано, витребовувані матеріали не надано.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги інформацію, яка міститься в довідках Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

Разом з тим, враховуючи, що встановлення позивачу третьої групи інвалідності підтверджується посвідченням особи, якій призначено державну соціальну допомогу та ненаданням відповідачем доказів на підтвердження недостовірності даних посвідчення, суд приходить до висновку про наявність права у позивача на отримання пенсії по втраті годувальника.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Також суд зазначає про необхідність дотримання таких принципів права як "законні очікування" та "юридична визначеність", які знайшли своє відображення в практиці Суду Європейського Союзу (European Court of Justice, ECJ), який виступає останньою інстанцією у справах про застосування acquis communautaire - права Європейського Союзу (ЄС) - та забезпечує єдність застосування права ЄС в державах-членах.

Відповідна позиція цього Суду закріплена в його рішенні у хрестоматійній справі Salumi щодо ретроактивної дії законодавства: «Зазначена інтерпретація забезпечує визнання принципів юридичної визначеності та захисту законних очікувань, за змістом яких дія (наслідки) права Співтовариства повинна бути чіткою і передбачуваною для тих, на кого воно розповсюджується».

У практиці ЄСПЛ принцип "законних очікувань" характерно застосовується у зв`язку з певним правом, що гарантується Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Найширша практика стосується захисту законних очікувань щодо ефективного здійснення права власності (ст. 1 Протоколу № 1 до ЄКПЛ).

Уперше у цьому контексті, як зазначає сам Європейський суд, принцип "законних очікувань" було застосовано в справі Pine Valley Developments Ltd. and others v. Ireland [15, п. 45], в якій компанія-заявник, що купила земельну ділянку, отримавши дозвіл на будівництво, була визнана Європейським судом такою, що мала законні очікування розвивати спірну територію, а відповідний дозвіл, який не міг бути відкликаний адміністративний органом, що його видав, був визнаний «складовою частиною власності заявника» [16, п. 51(2)] в розумінні ст. 1 Протоколу № 1, а отже, охоронюваним за правом Конвенції об`єктом. У подальшому принцип захисту законних очікувань у контексті ст. 1 Протоколу № 1 зазнав детальнішої розробки в межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», яке ЄСПЛ розповсюдив як на "існуюче майно", так і на активи (фонди), включаючи право вимоги тощо.

З урахуванням наведеного та з метою повного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника та здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника.

За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що ухвалою суду від 05.04.2019 позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 42098368) про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника та здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника відповідно до фактичної кількості членів сім"ї, що перебували на утриманні годувальника.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева