Справа № 200/9638/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року справа №200/9638/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Міронової Г.М.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: Лебедєв В.В. (за ордером)

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Буряк І.В.) від 14 листопада 2019 року (повний текст рішення складений 18 листопада 2019 року) у справі №200/9638/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , оформлене висновком від 29.01.2015 року; визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 від 29.01.2015 року № 3/1-224/4; зобов`язання ГУ ДМСУ в Донецькій області поновити дію посвідки на постійне місцепроживання серії НОМЕР_1 від 04.12.2013 року.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року провадження у справі №200/9638/19-а в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , оформлене висновком від 29.01.2015 - закрито.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що дозвіл на імміграцію був отриманий на законних підставах, будь-яких недоліків у поданих документах виявлено не було, даних, які б компрометували його, під час здійснення перевірки здобуто не було. 04 грудня 2013 року він був документований посвідченням на постійне проживання серії НОМЕР_1 із зареєстрованим місцем проживання по вул АДРЕСА_1 . Позивач також зазначив, що Правила перетинання державного кордону він не порушував, так само і не намагався здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу. Підстав для того, аби стверджувати, що він може загрожувати національній безпеці або громадському порядку немає, оскільки відсутні відповідні об`єктивні дані, на яких-небудь спеціальних обліках він не перебуває. Окрім того, він є власником посвідчення водія за № НОМЕР_2 , виданого 01.06.2016 року, що додатково підтверджує факт законності отримання документів на право проживання в Україні і проживання в Україні. Крім того, позивач зазначив, що він жодного разу не був примусово видворений за межі території України. Суд першої інстанції не прийняв до уваги порушення з боку відповідача процедури прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію. Позивач вважає, що відповідачем не були виконані вимоги пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983. Позивач зазначив, що володіючи інформацією про місце його перебування, даними про склад і місце проживання його сім`ї, відповідач не вжив будь-яких заходів до інформування позивача про прийняття рішення, а надані відповідачем докази свідчать ще й про те, відповідач, будучи органом ДМС, не направив до відповідного територіального підрозділу ДМС копії висновку про скасування посвідки на постійне проживання. Позивач також вважає, що він довів в суді те, що він не становить будь-якої загрози національної безпеці і громадському порядку, оскільки будь-яких оформлених належним чином претензій з боку держави до нього немає. Позивач також зазначив, що рішенням від 09.10.2019 року у справі №755/15519/19 ( яке набрало законної сили) було визнано протиправним і скасовано рішення ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області від 25.09.2019 року про примусове повернення позивача до країни походження. У справі №755/15519/19 було наведено ті ж самі відомості про нього, а також надано ті самі докази, що і при оскарженні рішення про скасування дозволу на міграцію в Україну у цій справі, а саме те, що міграційного законодавства України він не порушував, до кримінальної відповідальності не притягався, задокументованих у встановленому порядку компрометуючих даних відносно нього не має.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Відповідач, у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2

Свідоцтвом про шлюб від ІНФОРМАЦІЯ_2 І- НОМЕР_3 , що видано Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Донецькій області, посвідчено факт реєстрації шлюбу між громадянкою Грузії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянином Грузії ОСОБА_3 09.08.2013р ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис № 647.

20 листопада 2013р. позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», та 04.12.2013р. документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 з безстроковим терміном дії (відомості про дітей віком до 16 років відсутні).

21 січня 2015 року ГУ по боротьбі з організованою злочинністю МВС України складено подання за №9/7-702 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресоване ДМС України. За змістом даного подання зазначено таке:

Навесні 2013 року з метою легалізації до України нелегально прибув громадянин Грузії ОСОБА_1 . Вказана особа неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності на території Грузії за вчинення тяжкого злочину, за що був засуджений до позбавлення волі та перебував у місцях позбавлення волі тривалий строк.

За наявними відомостями інформаційного центра МВС Грузії, ОСОБА_1 документований посвідченням особи громадянина Грузії, особистий № НОМЕР_5 , є носієм «злодійських традицій» на прізвисько «Кахело». Перебуває на психоневрологічному обліку та належить до категорії осіб «наркоман». Неодноразово засуджений. Рішенням Руставського міського суду засуджений за пунктом «а» ч.3 ст.260 КК Грузії до 15 років позбавлення волі, звільнився по амністії на підставі рішення вказаного суду від 26.02.2013р.. Зазначене підтверджено довідкою Департамента Центральної Кримінальної поліції Грузії від 22.12.2014р. №2615145.

Установлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 підтримує злодійські традиції, поширює вплив так званого Руставського клану «злодіїв в законі» на території Донецького регіону країни. Безпосередньо приймає участь у так званому «перерозподілі сфер впливу» у Донецькій області.

Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України листом від 26.01.2015р. №8.1/412-15 «Про скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_1 » направив ГУ ДМСУ в Донецькій області подання про скасування дозволу на імміграцію з додатками для безумовного виконання. Також зазначено про необхідність завести окрему справу щодо провадження за поданням про скасування дозволу, у зв`язку із відсутністю доступу до архівних матеріалів справи про документування ОСОБА_1 , дозволом та посвідкою на постійне проживання.

За результатами розгляду вказаного подання ГУ ДМСУ в Донецькій області 29.01.2015р. складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 .

Під час складання висновку встановлено наступне.

На підставі документів долучених до подання, у т.ч. лист Інформаційного центра МВС Грузії від 22.12.2014р. №2615145, яким повідомлено, шо ОСОБА_1 документований посвідченням особи громадянина Грузії, особистий № НОМЕР_5 є носієм «злодійських традицій» на прізвисько «Кахело», перебуває на психоневрологічному обліку та належить до категорії осіб «наркоман», неодноразово засуджений на території Грузії. Підтримує «злодійські традиції», поширює вплив так званого Руставського клану «злодіїв в законі» на території Донецького регіону, приймає участь у «перерозподілі сфер впливу» в Донецькій області, у результаті чого неодноразово потрапляв в поле зору українських правоохоронців.

Враховуючи, що сукупність фактів свідчить про те, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку України, відповідно до п.3 ст.12 Закону України «Про імміграцію» визнано за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , визнати недійсною, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 04.12.2013р. та вжити заходів щодо її вилучення.

Рішенням ГУ ДМСУ в Донецькій області від 29.01.2015р. №3/1-224/4 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» скасовано дозвіл, виданий 20.11.2013р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Грузії на підставі п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

У зв`язку із відсутністю інформації про місце перебування ОСОБА_1 відповідач дії щодо вилучення посвідки не вчиняв.

Відповідачем до матеріалів справи надано лист Департаменту Центральної Кримінальної поліції МВС Грузії від 22.12.2014р. №2615145, у якому зазначено, що ОСОБА_1 є носієм злодійський традицій на прізвисько «Кахело», перебуває на психоневрологічному обліку, вживає наркотичні речовини, неодноразово засуджений, перебував на примусовому лікуванні у психіатричній клініці.

25.07.2014р. Дніпровським районним судом м.Київа винесено рішення у справі №755/19741/14-а про примусове видворення з території України громадянина Грузії ОСОБА_1 , яке ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014р. залишено без змін (справа №К/800/47187/14).

У вказаних судових рішеннях встановлено такі фактичні обставини: «24 липня 2014 року громадянина Грузії ОСОБА_1 було виявлено в ході проведення оперативно-розшукових заходів по перевірці оперативної інформації щодо перебування на території м. Київа осіб, віднесених до категорії «злодії в законі», кримінальних авторитетів, лідерів та учасників організованих злочинних угрупувань.

24 липня 2014 року завідувачем сектору міграційної роботи Відділу Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві Мигун В.В. прийнято рішення про примусове повернення із України громадянина Грузії ОСОБА_1 . Підставою для прийняття цього рішення слугувало притягнення відповідача 24.07.2014 року до адміністративної відповідальності згідно норм статті 203 КУпАП, провину за якими останній визнав. Родичів та близьких громадян України відповідач не має. Документи в міграційній службі не реєстрував. Офіційною трудовою діяльністю не займається, дозволу на працевлаштування не має».

Позивачем до матеріалів справи надано довідку Головного слідчого управління Служби безпеки України № 6/Л-1580/2 від 05.09.2017 року щодо розгляду адвокатського запиту, в якій зазначено, що за даними Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 05.09.2017 року у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень громадянину Грузії ОСОБА_1 не здійснювалось.

Згідно довідки Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України №319аз/27/02/6-2017 від 06.09.2019 року станом на 06.09.2017 року за інформаційними обліками МВС та НПУ громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної відповідальності не притягується, засудженим не значиться та в розшуку не перебуває.

У довідці Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в м.Києві МВС України №531-15082014/80210 зазначено, що за обліками МВС громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Анага, Грузія на території України станом на 19.08.2014 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22 вересня 2011 року (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Як встановлено судом, позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну 20 листопада 2013р.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», за приписами пункту 3 частини 1 якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Статтею 13 Закону України «Про імміграцію» визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983 (в редакції, чинної у спірний період) (далі Порядок N 1983), згідно пункту 21 якого дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

За приписами п.22 Порядку N 1983 для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п.23 Порядку N 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку N 1983).

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення ( п. 25 Порядку N 1983).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті спірного рішення було дотримано наведені вище вимоги Порядку N 1983.

Водночас, колегія суддів вважає недоречним посилання позивача на положення Порядку N1983 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 р. N 259, яка не була чинною на дату прийняття спірного рішення.

Посилання позивача на ті обставини, що в порушення вимог п.23 Порядку N 1983 про прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну він не був належним чином повідомлений, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач не повідомив позивача про прийняте рішення з об`єктивних причин, а тому це не може бути виключною підставою для визнання вказаного рішення протиправним.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що негативні наслідки для позивача, викликані неотриманням спірного рішення, у вигляді пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом, судом відновлено, а тому права позивача у цій частині правовідносин не є порушеними.

Як встановлено вище, спірним рішенням дозвіл на імміграцію скасовано відповідачем згідно п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» за результатами аналізу інформації, на підставі якої відповідач дійшов висновку про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Наведене рішення було прийнято відповідачем на підставі подання компетентного органу, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №2491 та Порядком №1983.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що обставини, викладені у поданні про скасування дозволу на імміграцію та встановлені відповідачем при прийнятті спірного рішення, підтверджені інформацією компетентного органу Грузії та дозволяють дійти висновку про наявність підстав для скасування позивачеві дозволу на імміграцію у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Відсутність порушених в Україні стосовно позивача будь-яких кримінальних проваджень, постановлених судами вироків про притягнення до кримінальної відповідальності або оголошення його в розшук, на думку колегії суддів, не спростовує наявність підстав для скасування позивачеві дозволу на імміграцію згідно вимог п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Колегія суддів також звертає увагу, що згідно вимог п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» засудження іммігранта в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили, є окремою підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Посилання позивача на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 р. у справі № 755/15519/19 колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на приписи ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При прийнятті рішення від 09 жовтня 2019 р. у справі № 755/15519/19 суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області від 25 вересня 2019 року про примусове повернення до країни походження громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не виконано вимоги пункту 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Наведеним судовим рішенням стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 не було встановлено обставин, які не доказуються у відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями пункту 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію".

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення про скасування дозволу на імміграцію, то відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 04.12.2013.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №200/9638/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №200/9638/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 11 лютого 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 12 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 11 лютого 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко