Справа № 340/2056/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2056/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року в адміністративній справі №340/2056/19, ухвалене суддею Брегеєм Р.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и ЛА:

15 серпня 2019 року Позивач звернулась до суду з заявою до Управління про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 04 грудня 2018 року по 30 червня 2019 року та зобов`язати відповідача нарахувати посадовий оклад судді у розмірі 15 мінімальних заробітних плат та сплатити додаткові кошти з урахуванням раніше отриманих.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року адміністративний позов задоволено частково визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області стосовно нарахування судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 винагороди з 04 грудня 2018 року відповідно до приписів пункту 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області перерахувати судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Бугайченко Тетяні Анатоліївні винагороду з 04 грудня 2018 року відповідно до приписів статті 135 та пункту 24 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів і виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій просило апеляційну скаргу задовольнити, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року скасувати у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді не проходила, тому за приписами вище зазначених норм, суддівська винагорода їй нараховувалась відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-УІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України та Закону № 1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

З розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-УІП слід вважати запровадженням змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено що, Указом Президента України від 27 червня 2013 року №352/2013 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області .

Указом Президента України від 26 вересня 2015 року №564/2015 ОСОБА_1 в межах п`ятирічного строку переведена на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області .

Наказом голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 року №134-к позивач зарахована на посаду судді суду .

Згідно довідки Управління від 19 липня 2019 року №242 посадовий оклад судді ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року становить 26430 грн., а з 01 січня 2019 року 28815 грн.

З 04 грудня 2018 року посадовий оклад рівняється 15 прожитковим мінімумам для працездатних осіб, який береться станом на 01 січня кожного року.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб склав 1762 грн., а з 01 січня наступного року 1921 грн.

Суддя Бугайченко Т.А. не пройшла кваліфікаційне оцінювання (незавершена процедура).

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з ч. 1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За п. 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Розмір посадового окладу судді визначено в статті 133 Закону № 2453-VI.

За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Беручи до уваги приписи статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 28 лютого 2019 № 2696-VIII, розрахункова величина, яку застосовано відповідачем для нарахування суддівської винагороди позивачу (1921,00 грн.) є розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого згаданим Законом з 01 січня 2019 року.

Позивач твердить, що розмір суддівської винагороди визначено у Законі № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), який є спеціальним нормативним актом для цих правовідносин, тож застосування положень іншого закону, який до того ж звужує обсяг гарантій суддівської незалежності, є порушенням норм статті 130 Конституції України.

Тобто, позивач вважає, що суддівську винагороду мали б нараховувати з розрахунку мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму.

Колегія суддів зазначає, що норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, такі як пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Отож, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року».

Таким чином, законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався до такого врегулювання.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №812/727/17.

Так, згідно з ч. 3 ст. 133 вказаного Закону (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018, зазначене положення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

В той же час, пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вказаний закон набрав чинності 01.01.2017 року, тобто до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Станом на дату винесення рішення Конституційним Судом України - 04.12.2018 року вказаний закон є чинним, не скасований та не визнаний неконституційним.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII визначає розрахункову величину для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат - прожитковий мінімум без надання будь-яких привілеїв у такому визначенні будь-яким категоріям працівників, зокрема суддям.

Колегія суддів зазначає, що положення та висновки Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 щодо зниження законодавцем рівня гарантій незалежності судді було надано саме стосовно ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" віл 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України "Про забезпечення права па справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ.

Положення же пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII у вказаному Рішенні Конституційного Суду України на предмет невідповідності його Конституції України не розглядалися, неконституційними не визнані, а отже підлягають застосуванню.

Слід зазначити, що з урахуванням положень ст. 24 Конституції України вибіркове застосування або незастосування до деяких категорій працівників положень п. 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII являє собою різницю у поводженні та суперечить принципу рівності громадян.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на той факт, що положення вказаного закону суперечать Рішенню Конституційного Суду України, оскільки знижує рівень гарантій незалежності судді, а відтак суперечить Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відтак, визнання неконституційними законів можливо виключно за рішенням Конституційного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що нормами згаданого Закону лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин в справі, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв`язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова