Справа № 160/12268/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС -2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС -2» Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправними дії Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді від 10.10.2019 р. вих.№1058 на його запит про доступ до публічної інформації від 27.09.2019 р. вх.№1058; зобов`язати Комунальне підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 27.09.2019 р. вх.№1058 в повному обсязі.
В обґрунтування позову зазначено, що 27.09.2019 р. позивач звернувся до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради з запитом щодо надання йому інформації про загальну суму, яка була нарахована всім мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 за послуги з управління багатоквартирного будинку за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та за 9 місяців 2019 року. Відповідачем 10.10.2019р. надано відповідь вих..№ 1058 на запит позивача, в якому було повідомлено, що на звернення позивача стосовно загальної суми нарахованої всім мешканцям багатоквартирного будинку позивачу було надано перелік складових послуг з зазначенням вартості послуг на будинок в цілому в попередньому зверненні. Позивач вважає, що дана відповідь надана відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим було порушено право позивача на доступ до публічної інформації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 р. у даній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
23.01.2020р. від комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС -2» Дніпровської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки він не є суб`єктом владних повноважень, не є розпорядником запитуваної інформації, а запити не стосувались використання бюджетних коштів, а тому відповідач розглянув запит позивача відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
У відповідності до вимог ст.ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
27.09.2019р. позивачем було надано до комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради два запити, які було зареєстровано за вх.№ 1057 (далі - запит №1) та вх.№ 1058 (далі -запит №2).
Так, відповідно до запиту №1, позивач просив повідомити про розмір діючого тарифу за послуги з управління багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 починаючи з 01.01.2016 р. по 01.10.2019 р., із зазначенням нормативного акту, яким був встановлений розмір тарифу. Зі змісту запиту №2 вбачається, що позивач просив повідомити його яка загальна сума нарахована всім мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 за послуги з управління багатоквартирним будинком за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та за 9 місяців 2019 року.
Відповідачем на вищезазначені запити були наданні 10.10.2019р. відповіді.
Так, відповідно до наданої відповіді вих. №1057 на запит №1, відповідач зазначив, що оскільки співвласники житлового будинку (в тому числі станом на сьогоднішній день) не визначилися з формою управління багатоквартирним будинком, виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, за результатами проведеного конкурсу було прийнято рішення № 1069 від 28.12.2017 р. «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», відповідно до якого Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВіС-2» Дніпровської міської ради було призначено управителем у житлових будинках Шевченківського району. На виконання вказаного рішення Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради було укладено з КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками від імені та в інтересах співвласників багатоквартирних будинків, розташованих в Шевченківському районі (додаток 1-5 аркушів). Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком була визначена за результатами конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку та складає 6,77 за 1м.кв.
У відповіді вих. № 1058 на запит №2 відповідач повідомив, що на звернення позивача стосовно загальної суми нарахованої всім мешканцям багатоквартирного будинку позивачу було надано перелік складових послуг з зазначенням вартості послуг на будинок в цілому в попередньому зверненні.
Проте, позивач зазначає, що до відповіді на запит №1 відповідачем було додано додаток лише на одному аркуші (Перелік складових послуг з управління багатоквартирним будинком), у відповіді на запит №2 відповідач лише послався на відповідь надану на запит №1, замість надання безпосередньої відповіді на запит №2 та порушено строк надання відповіді на запит №2.
Таким чином, позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно з ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до ст. 13 вищезазначеного Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Так, згідно з ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Судом встановлено, що відповідно до Статуту, комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством. Метою створення і діяльності підприємства є господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку. Майно комунального підприємства знаходиться в комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески передані підприємству власником; доходи, отримані від господарської діяльності; надходження від здачі в оренду майнових об`єктів; кредити банків та інших кредиторів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, згідно з чинним законодавством України; амортизаційні відрахування; прибуток від позареалізаційних операцій; кошти, отримані з міського бюджету на виконання державних або комунальних програм, затверджених міською радою; інші джерела, не заборонені чинним законодавством України. Основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності товариства є прибуток.
Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
За змістом пункту 3 статті 8 Господарського кодексу України господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.
Пунктом 7 статті 78 Господарського кодексу України визначено, що органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).
Судом встановлено, що власником комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради є територіальна громада міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради. Метою створення і діяльності цього підприємства є господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку.
Таким чином, суд доходить висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, а відповідно до пункту 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від14.03.2018 р. по справі № 815/1216/16 та від 19.09.2019 р. по справі 804/4781/17.
Строк розгляду запитів на інформацію врегульований ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження ч.4 ст. 20 вказаного Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся 27.09.2019р. до відповідача з запитом, щодо надання йому інформації про загальну суму, яка була нарахована всім мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 за послуги з управління багатоквартирного будинку за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та за 9 місяців 2019 року, проте, відповідь на нього відповідач надав лише 10.10.2019р., тобто з порушенням строку визначеного ч.1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Суд зазначає, що вищезазначений запит є запитом на публічну інформацію і вказана інформація повинна бути в наявності у відповідача. Проте, замість надання повної та достовірної інформації на оскаржуваний запит позивача, відповідач лише послався на Перелік складових послуг з управління багатоквартирним будинком, який був ним долучений до відповіді наданої на попередній запит позивача.
При цьому, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному запиті позивач просив повідомити загальну суму, яка була нарахована всім мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 за послуги з управління багатоквартирного будинку за 2016, 2017, 2018 роки та за 9 місяців 2019 року, натомість у вищезазначеному переліку йдеться про загальну вартість послуг на будинок за місяць.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем була надана неповна відповідь від 10.10.2019 р. вих.№1058 на запит позивача від 27.09.2019 р. вх.№1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, враховуючи те, що позивач є запитувачем інформації, а відповідач є розпорядником запитуваної інформації, та те, що запитувана інформація повинна бути в розпорядженні відповідача і на момент розгляду справи вказана інформація позивачу надана не була, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №ПН2115200 від 03.12.2019 р.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з п. 1 ч.3 та ч.4 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.7 ст. статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач у позовній заяві зазначив, щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., при цьому, позивачем на підтвердження понесених витрат не надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, оскільки позивачем не підтверджено належними платіжними документами факту понесення таких витрат.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -
Визнати протиправними дії Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді від 10.10.2019 р. вих.№1058 на його запит про доступ до публічної інформації від 27.09.2019 р. вх.№1058.
Зобов`язати Комунальне підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 27.09.2019 р. вх.№1058 з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС -2» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) М.В. Дєєв

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді І.В. Калита

13.02.2020

Рішення не набрало законної сили 13 лютого 2020 р.

Помічник судді І.В. Калита