Справа № 500/2521/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2521/19 пров. № А/857/332/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 500/2521/19 за адміністративним позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чепенюк О.В. в м. Тернополі Тернопільської області 12.12.2019 року згідно з протоколом судового засідання о 16:21 год., повний текст складено 17.12.2019), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-147057-54.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що через наявність боргу (недоїмки) по єдиному внеску за 2014 рік, контролюючим органом на підставі статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) винесено та направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-147057-54, а тому оскаржуване рішення ГУ ДПС у Тернопільській області підставним та правомірним. Зазначає, що борг є узгодженим внаслідок самостійно визначеного позивачем зобов`язання.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 20.08.1999 зареєстрований як фізична особа-підприємець, на податковому обліку перебуває з 08.09.1999 як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.11.2019. З 01.01.2012 ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку станом на 29.10.2019.

З 03.09.1997 по даний час ОСОБА_1 отримує пенсію як особа з інвалідністю, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.10.2019 № 1350/02-16, а також копіями пенсійних посвідчень, виданих Пенсійних фондом України у період з 05.06.2014 по 13.05.2019, останнє пенсійне посвідчення № , видане Пенсійним фондом України 13.05.2019, з терміном дії довічно, містить відомості про вид пенсії: по інвалідності, 3 група загальне захворювання.

Відомості про платника податків ФОП ОСОБА_1 містяться в автоматизованій інформаційній системі ГУ ДПС у Тернопільській області, у розділі даних «про реєстрацію платником ЄСВ» зазначено інформацію про те, що фізична особа має ознаку «особа з інвалідністю» з 03.09.2007.

Також встановлено, що позивачем подано 30.01.2015 до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік, у якому визначено до сплати 5071,80 грн єдиного внеску.

За даними виписок інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 станом на 09.02.2015 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 5071,80 грн, такий борг відображений і станом на 31.12.2018, 30.09.2019.

04.10.2019 ГУ ДПС у Тернопільській області сформовано та направлено позивачу вимогу № Ф-147057-54 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 5071,80 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із цим позовом.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Аналізуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом № 2464-VI, про що зазначено в його преамбулі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням статті другої, пункту четвертого частини першої статті 4 Закону № 2464-VI дія цього закону поширюється на позивача, як на платника єдиного внеску - фізичну особу-підприємця, що обрала спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України від 7 липня 2011 року № 3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» внесено зміни до Закону № 2464-VI, згідно з якими статтю четверту цього Закону доповнено частиною четвертою такого змісту: «особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування» з наступними змінами.

Таким чином, Законом № 2464-VI встановлені дві чітко сформульовані обов`язкові вимоги за яких особа звільняється від сплати єдиного внеску: особа є пенсіонером за віком або інвалідом; особа отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 819/538/18.

Відтак, ФОП ОСОБА_1 , який з 03.09.1997 року є особою з інвалідністю та отримує пенсію по інвалідності, у 2014 році був звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до положень частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI.

Аналізуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску у періоді, за який йому виставлена спірна вимога.

Щодо покликань апелянта на те, що позивач самостійно визначив до сплати єдиний внесок, подавши звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Процедура подання такого звіту визначалась Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 № 454 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 454).

Пункт 3.2 Порядку № 454 визначав, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік.

Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до Порядку № 454.

Пунктом 3.3 Порядку № 454 передбачалось, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Звіт зазначеними особами не подається.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пункт 3.5 Порядку№ 454 вказував, що особи, які досягли 16-річного віку та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 2-14 частини першої статті 4 Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та уклали договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також члени фермерського господарства, особистого селянського господарства - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, і пенсійне страхування та уклали договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, формують та подають самі за себе звіт протягом 30 календарних днів після закінчення строків дії договору.

Звітним періодом є тривалість дії договору, а якщо договором про добровільну участь передбачено одноразову сплату особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року), - період, за який одноразово сплачено єдиний внесок за попередні періоди.

Звіт подається за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 454.

Таким чином, норми Порядку № 454 не передбачали подання звіту особами, які звільненні від сплати податку, а у разі добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, такий звіт подавався за окремою встановленою Порядком № 454 формою, яким є відмінним від звіту, що подав позивач.

Дані положення Порядку № 454 формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 № 454, узгоджувалися з діючими на час виникнення спірних правовідносин нормами частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, яка передбачала право осіб, звільнених від сплати єдиного внеску (осіб з інвалідністю), бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та статті 10 Закону № 2464-VI, яка визначала процедуру добровільної сплати єдиного внеску. Так, відповідно до частини другої, третьої статті 10 цього Закону особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного

соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують бажання позивача на про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не міститься.

Помилкова подача позивачем звіту за 2014 рік не свідчить про його добровільну участь у системі страхування.

Аналогічні висновки, за яких позивач у разі отримання пенсії може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування незалежно від подачі ним звітів за певний період і визначення у них сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, викладені у постановах Верховного суду від 04.09.2019 у справі № 806/1503/16, від 17.10.2018 у справі № 806/1575/16, від 05.11.2018 у справі № 806/2169/16, у справі від 20.03.2018 № 805/2195/17-а.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що вимога ГУ ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-147057-54 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 500/2521/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 13.02.2020