Справа № 580/3596/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року справа № 580/3596/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

представника позивача Лисенка Ю.М. (за ордером),

представника відповідача Дубенка В.П. (за довіреністю у режимі відеоконференції),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» (вул. Героїв Майдану, 47, смт.Єрки, Катеринопільський р-н, Черкаська обл., 20505, далі позивач) з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дехтярівська, 11-Г, м. Київ, 04119, далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2019 №.

Ухвалою суду від 25.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства України. На думку позивача висновки акту перевірки не відповідають нормам податкового законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами, натомість у позивача наявні всі первинні бухгалтерські документи, які спростовують висновки контролюючого органу, що наведені в акті перевірки від 18.10.2019 №310/28-10-42-03/32580463, а тому позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та наголосив, що позивач під час проведення перевірки надав контролюючому органу всі письмові докази, однак вони не були взяті до уваги відповідачем.

Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав, надав суду письмовий відзив на позов та зазначив, що за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2019 року складено акт перевірки та встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з його контрагентами, у зв`язку з чим, на думку представника відповідача, контролюючим органом правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. За таких обставин представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» зареєстроване як юридична особа 30.06.2004 Катеринопільською районною державною адміністрацією Черкаської області, ідентифікаційний код 32580463.

Офісом великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Катеринопільський елеватор» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податків та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податків з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, за липень 2019 року. Результати перевірки оформлені актом від 18.10.2019 №310/28-10-42-03/32580463.

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за червень 2019 року на загальну суму 4738502 грн., в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ 4738502 грн. та завищення податкового кредиту за липень 2019 року на загальну суму 1635520 грн., що призвело до завищення від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ 6374022 грн.

За наслідками вищевказаної перевірки Офісом великих платників податків ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 04.11.2019 №.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що питання, пов`язані з формуванням платником податкового кредиту, врегульовано нормами Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності, щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: - зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); - збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: - збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); - зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи. Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У силу підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судом, між позивачем та ТОВ «Агротрейд-2000» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції від 06.06.2019 №17322/к разом із додатками до нього та договір поставки сільськогосподарської продукції від 12.06.2019 №17564/к разом із додатками до нього. Виконання вищевказаних договірних правовідносин підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, що підтверджується копіями документів, які містяться у матеріалах адміністративної справи.

Між позивачем та ТОВ «Астарта-ВВ» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції від 26.07.2019 №17894/к разом із додатками до нього та договір поставки сільськогосподарської продукції від 28.08.2018 №13583/к разом із додатками до нього. Виконання вищевказаних договірних правовідносин підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, що підтверджується копіями документів, які містяться у матеріалах адміністративної справи.

Між позивачем та ТОВ «Злата-Колос» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції від 28.05.2019 №17255/к. Виконання вищевказаних договірних правовідносин підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, що підтверджується копіями документів, які містяться у матеріалах адміністративної справи.

Між позивачем та ДП «Дослідне господарство «Іванівка» інституту сільського господарства північного сходу НААН України» укладено договір поставки від 23.05.2019 №17234/к. Виконання вищевказаних договірних правовідносин підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, що підтверджується копіями документів, які містяться у матеріалах адміністративної справи.

Між позивачем та ТОВ «Діва-Агролан» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції від 20.06.2019 №17626/к разом із додатками до нього та договір поставки сільськогосподарської продукції від 20.06.2019 №117626/к разом із додатками до нього. Виконання вищевказаних договірних правовідносин підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, що підтверджується копіями документів, які містяться у матеріалах адміністративної справи.

Між позивачем та ТОВ «Маковій» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції від 02.07.2019 №17664/к разом із додатками до нього. Виконання вищевказаних договірних правовідносин підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, що підтверджується копіями документів, які містяться у матеріалах адміністративної справи.

Таким чином, у товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» наявні всі первинні облікові та податкові документи, з якими Податковий кодекс України пов`язує право платника на формування податкового кредиту з ПДВ. Дані первинні документи не визнані недійсними, а тому вважаються належними доказами по справі.

Посилання відповідача на те, що контролюючим органом не підтверджено здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Агротрейд-2000», ТОВ «Астарта-ВВ», ТОВ «Злата-Колос», ДП «Дослідне господарство «Іванівка» інституту сільського господарства північного сходу НААН України», ТОВ «Діва-Агролан», ТОВ «Маковій», оскільки у вказаних контрагентів ніби-то рахується недостатня кількість земель для вирощування сільськогосподарської продукція, яка була реалізована позивачу за вищевказаними договірними зобов`язаннями - є необґрунтованим, оскільки належне чи неналежне виконання контрагентом обов`язків, покладених на нього законом як на суб`єкта господарювання щодо здійснення господарської діяльності, не впливає на дійсність та значимість господарської операції для самого позивача.

Таким чином, всупереч вимог Податкового кодексу України відповідач не спростував законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про ніби-то відсутність реальності господарських операцій позивача з контрагентами, тобто, фактично, контролюючим органом заміщено обов`язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов`язок доводити податковому органу права на податковий облік певних операцій.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентами недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частиною першою ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов`язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи, були внесені у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Булвес АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (заява №3991/03) дає змогу не допустити обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни. Вказаним Рішенням роз`яснено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги є надмірним тягарем для платника податку, що порушить справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, платник податків, який дотримується вимог податкового законодавства під час здійснення господарської операції та ведення бухгалтерського обліку, не повинен нести непомірний тягар стосовно обмеження права на податковий кредит у разі недотримання його контрагентом обов`язків, визначених податковим законодавством щодо сплати податків та ведення податкової звітності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2019 №.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 04.11.2019 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» сплачений судовий збір в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 14.02.2020.