Справа № 580/3433/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3433/19
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

13 лютого 2020 року м. Київ

Суддя-доповідач Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишина О.М., розглянувши заяву про відвід судді Карпушової О.В. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 р. позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Губської Л.В., суддів: Карпушової О.В. та Степанюка А.Г. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 26.02.2020 р. о 14:50 год.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява вх. Шостого ААС № 4807 від 10.02.2020 р. про відвід судді Карпушовій О.В., яка мотивована існуванням обставин, які викликають сумнів в її неупередженості, оскільки суддя Карпушова О.В. входила до складу колегії суддів, яка розглядала апеляційну скаргу заявника на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р. у справі № 823/1695/16. За результатами розгляду апеляційної скарги у згаданій справі, колегією суддів було винесено ухвалу від 22.02.2017 р., якою відмовлено в задоволенні апеляційної скарги.

За результатами касаційного перегляду постанови апеляційного суду, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.12.2019 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 823/1695/16 скасовано.

Отже, заявник вважає, що прийняття суддею Карпушовою О.В. рішення у справі № 823/1695/16 не на його користь свідчить про її упередженість та неможливість прийняття участі у складі колегії під час розгляду справи № 580/3433/19.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 р. колегією суддів у складі: головуючого судді: Губської Л.В., суддів: Епель О.В. та Карпушової О.В. заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шостого апеляційного адміністративного суду Карпушової О.В. від розгляду справи № 580/3433/19 визнано необґрунтованою. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді передано для розгляду в порядку ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до ст. 40 КАС України заяву про відвід передано для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Згідно із Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді визначено суддю Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишину О.М.

Частиною 8 ст. 40 КАС України встановлено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

З урахуванням наведеного вище, заява ОСОБА_1 про відвід судді Карпушової О.В. підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши подану заяву про відвід, оцінивши наявні в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для вирішення питання відводу, суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу та відсутність підстав для його задоволення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України", "Олександр Волков проти України").

Не можуть бути підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, у т.ч. подібних.

Судовий захист є юрисдикційною формою захисту порушених або оспорюваних суб`єктивних прав та інтересів. Сутність такої форми захисту полягає в тому, що особа, яка вважає, що її права та законні інтереси порушені неправомірними діями інших осіб чи органів, звертається за захистом до суду як державного органу, уповноваженого вирішувати спори з метою відновлення порушеного права й припинення такого порушення. Визначальною складовою принципу захисту прав та інтересів є забезпечення гарантій права кожної людини на ефективний судовий захист.

Слід також звернути увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Частиною 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Колегією суддів встановлено, що 14.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень) до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду в двотижневий строк його заяви від 31.10.2016р. про затвердження технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 12,0 га в оренду терміном на 5 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та про зобов`язання відповідача повторно розглянути вказану його заяву від 31.10.2016 р. і прийняти рішення передбачене п. 6 ст. 123 Земельного кодексу України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

За результатами апеляційного перегляду вищевказаної постанови, Київським апеляційним адміністративним судом у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І. винесено ухвалу від 22.02.2017 р., якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р., залишено без задоволення. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без змін.

Отже, справа, яка перебувала в провадження судді Карпушової О.В. містить інший предмет позову та відповідача, тобто не є аналогічною даній справі.

З урахуванням вищевикладеного, слід дійти висновку, що подана заява про відвід не містить підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами та обґрунтувань щодо підстав її подання, що можуть викликати сумнів у неупередженості судді.

Частиною 4 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Виходячи із наведеного вище, слід дійти висновку, що посилання заявника на те, що суддею Карпушовою О.В. здійснювався розгляд справи, де заявник був позивачем, а рішення було прийнято не на його користь, не є підставами в силу закону, які б мали наслідком неможливості виконання завдань та основних засад адміністративного судочинства, зокрема, належного та неупередженого розгляду даної справи.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що заява про відвід судді Карпушової О.В. є безпідставною, необґрунтованою, недоведеною, а отже такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 243, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Шостого апеляційного адміністративного суду Карпушової О.В. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О.М. Кузьмишина