Справа № 400/2526/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2526/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року, прийняте у складі судді Устинова І.А. в місті Миколаїв по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ІНГУЛ" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 13.05.2019 р. № 8,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Публічне акціонерне товариство "ІНГУЛ" звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 року № 8.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки висновки відповідача протирічать вимогам податкового законодавства України. У відповідача відсутні будь-які підстави або докази для твердження про порушення позивачем п.198.1, п.198.3 п.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податковою кодексу України (далі - ПК України), як наслідок, відсутні підстави для визначення завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за період червень 2018 року на загальну суму ПДВ 228230,00 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства "ІНГУЛ" до Головного управління ДФС у Миколаївській області задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 року № 8, винесене Головним управлінням ДФС у Миколаївській області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить скасувати його повністю, а у задоволенні позову - відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем до перевірки не надано локальний кошторис (кошторисну зміту), в якому зазначено було б витрати праці у людино-годинах на зазначені роботи, обсяг робіт, їх перелік в розрізі та їх конкретну поточну ціну, загальну вартість, будь-які додаткові угоди, специфікації, калькуляції обсягів робіт, у зв`язку з чим, перевіркою неможливо визначити, як розраховувалась (визначались) вартість цих послуг (робіт). Апелянт зазначає, що надані до перевірки первинні документи підписані від ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» гр. ОСОБА_1 02.04.2018 та 18.06.2018, проте підписувати документи, укладати договори, приймати акти виконаних робіт у періоді з 12.04.2018 по 20.06.2018 гр. ОСОБА_1 не мав права, так як у даному періоді не являвся посадовою особою підприємства.

Апелянт вказує, що позивачем не було надано дозвіл від ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» на виготовлення проектно-кошторисної документації на об`єкт, що визначається нормативними документами у сфері проектування і будівництва, крім того можливо підтвердити факт передачі ТОВ «БЩЩНГ -ІНДАСТРІС» проектно-кошторисної документації до договору контрагенту ПАТ «ІНГУЛ». Разом з тим, щодо ТОВ «БІЛДІНГ - ІНДАСТРІС» перевіркою встановлено, що відповідно до форми №20-ОІШ у підприємства відсутні об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, через які проводиться діяльність. Крім того, апелянт вважає, що по ланцюгу постачання у ТОВ «АЙРІЛЕД та ТОВ «МЕРАНТІ ЛТД» відсутні трудові ресурси, основні фонди, спостерігається підміна товарних позицій у виписаних податкових накладних), а виконати роботи (послуги) самостійно ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» не мав можливості, у зв`язку з відсутністю ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» виробничих активів і матеріальних ресурсів, які є економічно необхідними для надання даних робіт (послуг). З огляду на викладене, ГУ ДФС у Миколаївській області вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та такими, що відповідає нормам чинного законодавства.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Миколаївській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «ІНГУЛ» по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» за червень 2018 року та контрагентами- покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у вищенаведеного контрагента-постачальника, з метою перевірки дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість (далі - ПДВ), за результатами якої складено Акт перевірки від 19.04.2019 №549/14-29-14- 08/20915842 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1. п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення ПДВ на 228 230 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення- рішення від 13.05.2019 року №8 (далі - ППР) в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 228230,00 грн.

Відповідно до статей 55 і 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України позивач, не погоджуючись з висновками Акту перевірки та оскаржуваним ППР, подав скаргу до ДФС України про скасування зазначеного ППР.

05.08.2019 року позивач отримав від ДФС України рішення про результати розгляду скарги від 29.07.2019 № 36028/6/99-99-1 1-04-03-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а ППР ГУ ДФС у Миколаївській області без змін.

Позивач не погодившись з рішенням ДФС України, вважає, що оскаржуване рішення в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 228230,00 грн. підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято з порушенням чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийнятій рішення та з перевищенням повноважень контролюючого органу, тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з тих підстав, що позивачем було надано відповідачу всі необхідні визначені законодавством документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції з ТОВ «Білдінг-Індастріс» по виготовленню проектно-кошторисної документації, в свою чергу, контрагентом ТОВ «Білдінг-Індастріс» у червні 2018 року зареєстровані в ЄДРПН податкові накладні на суму ПДВ 228230,00 грн., обчисленого з господарських операцій по виготовленню проектно-кошторисної документації, чим виконано необхідну підставу для формування податкового кредиту, передбачену нормами ПК України. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача винесено з порушенням вимог податкового законодавства, тому таке рішення підлягає скасуванню.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року визначено загальне поняття та характеристика документу, на підставі якого виникає право та обов`язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі -Положення).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведенім. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання та врахування витрат при обчисленні об`єкта оподаткування є здійснення цих витрат в межах провадження господарської діяльності та підтвердження цих витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 228230,00 грн. слугувало згідно з Актом перевірки завищення позивачем від`ємного значення з ПДВ по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Білдінг-Індастріс».

Разом з тим, судом апеляційної інстанції досліджені наданий позивачем договір з ТОВ «Білдінг-Індастріс», та первинні документи, які складені під час виконання вказаного договору.

Так, судом встановлено, що у квітні 2018 року між ПАТ «ІНГУЛ» та ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» укладений договір №13 на розробку проектно-кошторисної документації (а.с. 143-144), сторонами погоджена договірна ціна та кошторис (а.с. 145-156). Пунктом 1.1 договору передбачено, що ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» зобов`язується розробити проектно-кошторисну документацію об`єкту, а ПАТ «ІНГУЛ» зобов`язується прийняти та сплатити виконані робити. Згідно пункту 2.1. Договору, ціна договору складає 1369379,35 грн., у тому числі ПДВ - 2282298,89 грн.

На підтвердження реальності господарських відносин між ПАТ «ІНГУЛ» та ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» позивачем до суду першої інстанції були надані наступні первинні документи: акти здачі-приймання виконаних робіт від 18.06.2018 №1, від 25.06.2018 №2 (а.с. 136-137); платіжні доручення від 05.07.2018р. №1028, від 05.07.2018 р., № 1029, від 11.07.2018 року № 1036 (а.с. 133-135); накладна від 25.06.2018р. № ИН-000022506 на передачу проектно-кошторисної документації (а.с. 138); податкові накладні від 18.06.2018 №299, від 25.06.2018 №300 з квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 139-142).

Крім того, на підтвердження змін в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі позивача позивачем було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 6852 та картку рахунку 6852 (а.с. 148-149), а також на виконання вимог ухвали суду першої інстанції надано копію проектно-кошторисної документації, розробленої ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» на замовлення ПАТ «ІНГУЛ» згідно умов Договору (а.с. 154-156).

Таким чином, у позивача наявні первинні документи щодо здійснення господарських операцій з ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» та відповідно наявні підстав для формування податкового кредиту по вказаній господарській операції. При цьому доводи апелянта, що позивачем до перевірки не надано локальний кошторис (кошторисну смету), в якому зазначено було б витрати праці у людино-годинах на зазначені роботи, обсяг робіт, їх перелік в розрізі та їх конкретну поточну ціну, загальну вартість, будь-які додаткові угоди, специфікації, калькуляції обсягів робіт, колегією суддів оцінюються критично, оскільки позивачем було надано достатній обсяг первинних документів для підтвердження реальності господарської операції, разом з тим відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, правова позиція Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі №826/11879/13-а, вказує на те, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Доводи апелянта, що підписувати документи, укладати договори, приймати акти виконаних робіт у періоді з 12.04.2018 по 20.06.2018 від імені ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» гр. ОСОБА_1 не мав права, так як у даному періоді не являвся посадовою особою підприємства колегією суддів оцінюються критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, від імені ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС`договір підписано ОСОБА_1,на підставі довіреності від 12.04.2018р. №1 (а.с. 147), підписаної директорм ОСОБА_2 , що уповноважує представника на підписання, у тому числі договорів та документів на виконання укладених договорів.

Крім того, аналіз змісту Акту перевірки, свідчить про те, що податковий орган, фактично не дослідивши наявні у позивача первинні документи щодо формування податкового кредиту, вважає його формування неправомірним з посиланням на податкову інформацію щодо контрагента позивача. Проте колегія суддів вважає, що податкова інформація може бути лише підставою для проведення перевірки позивача, проте ніяк не для висновків щодо порушення ним податкового законодавства, оскільки саме позивачем дотримано вимог податкового законодавства по господарським операціям з вказаним контрагентом. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податків-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених господарських операцій, суб`єкт господарювання не може відповідати за порушення, допущені його контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Позивачем надані всі документи, які свідчать про реальність здійснення господарської діяльності, а в Акті перевірки відсутні будь-які докази про причетність позивача до порушень допущених його контрагентом.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання відповідача на відсутність у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів, складських приміщень для зберігання товару, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Зазначений висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові по справі №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року.

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що навіть наявність акту перевірки відносно контрагента та зазначені в ньому обставини про порушення податкового законодавства контрагентом може бути підставою для застосування негативних наслідків для перевіряємого платника податків лише за умови прийняття податкового повідомлення-рішення відносно вказаного контрагента. В інших випадках такі дані заборонено застосовувати, що прямо зазначено у п.86.7 ст.86 ПК України. Таким чином, лише за наявності зібраних в установленому законодавством порядку доказів щодо причетності до порушень податкового законодавства контрагентом платника податків, такий платник податків може нести відповідальність за таки порушення.

Саме така позиція зазначена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України». У п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Більш того, колегія суддів наголошує, що податкові накладні, які відповідно до п. 201.10 Податкового кодексу України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу та надавали право на формування відповідного податкового кредиту та їх юридична дійсність податковим органом не оспорюється. При цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що згідно із ст.204 ЦК України, існує презумпція правомірності правочину. Тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази звернення податкового органу до суду з метою визнання правочину між ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» та ПАТ «ІНГУЛ» недійсним.

Щодо доводів апелянта, що позивачем не було надано дозвіл від ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» на виготовлення проектно-кошторисної документації на об`єкт, що визначається нормативними документами у сфері проектування і будівництва, колегія суддів зазначає, що національним законодавством не передбачене отримання дозволу на виготовлення проектно-кошторисної документації, що спростовує доводи апелянта у цій частині.

Водночас, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги ГУ ДФС в Миколаївській області фактично дублюють доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов (а.с. 57-59), що були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, дотримуючись правил податкового законодавства, правомірно сформував податковий кредит за рахунок господарських операцій, яка здійснена відповідно до умов договору з ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС», що підтверджується первинними документами. При цьому висновки Акту перевірки щодо наявності ознак нереальності здійснення операцій у господарській діяльності контрагента позивача та по ланцюгу постачання, які фактично покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача, а тому таки висновки не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов`язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарській операції з його контрагентом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у контролюючого органу відсутні підстави для визначення завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за період червень 2018 року на загальну суму ПДВ 228230,00 грн., а також протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення і наявності підстав для його скасування.

При цьому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ІНГУЛ" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 13.05.2019 р. № 8 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець