Справа № 320/950/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року м. Київ № 320/950/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді-доповідача - Келеберди В.І., суддів Амельохіна В.В., Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, КМУ) та просить визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, зобов`язати відповідача забезпечити прийняття нормативно-правового акту про умови та порядок перерахування призначених пенсій працівникам прокуратури.

Позов обґрунтовано тим, що Кабінетом Міністрів України протиправно не вчиняються дії щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, внаслідок чого позивач упродовж трьох років не має можливості реалізувати конституційне право на перерахунок призначеної йому пенсії та отримання її у більшому розмірі.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є. від 27 лютого 2019 року адміністративну справу №320/950/19 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

За розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року №172 призначено автоматичний розподіл судової справи, визначено для розгляду суддю Келеберду В.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху та після усунення недоліків ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року відкрито провадження у справі №320/950/19, визначено розгляд провадити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

В підготовчому судовому засіданні 27 червня 2019 року оголошено перерву за неявкою позивача, належно повідомленого про розгляд справи.

Відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надано належних доводів бездіяльності відповідача щодо не підготування і не подання на розгляд проекту нормативно-правового акту, щодо розробки Порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, а також не надано доказів порушення його прав на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури. Окрім того ненадходження до Уряду належним чином оформленого проекту нормативно-правового акту від Міністерства соціальної політики України унеможливило прийняття його Кабінетом Міністрів України, а Регламент КМУ не встановлює жодних часових рамок для погодження проекту акту усіма заінтересованими органами.

В підготовчому судовому засіданні 18 липня 2019 року надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, розглянуті клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Міністерства соціальної політики України та про витребування доказів, у задоволенні яких відмовлено, оголошено перерву.

Позивачем 07 серпня 2019 року подано відповідь на відзив та 15 серпня 2019 року заяву про розгляд справи за його відсутності.

У підготовчому судовому засіданні 15 серпня 2019 року розглянуті клопотання позивача, підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду.

Протоколом від 22 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи, а саме: головуючий суддя - Келеберда В.І., судді - Амельохін В.В. та Качур І.А.

В судовому засіданні 03 вересня 2019 року представник відповідача надав пояснення по суті позовних вимог, судом ухвалено продовжувати розгляд справи за правилами письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, з 27 квітня 2000 року він одержує пенсію за вислугу років у розмірі 90 відсотків від посадового окладу відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року, чинного на момент призначення пенсії (далі - Закон №1789-ХІІ), у підтвердження чого надано копію пенсійного посвідчення №8 від 05 жовтня 2011 року, серія ААЄ №938900, терміном довічно, виданого Пенсійним фондом України (а.с.6). Як зазначає позивач, упродовж трьох років він не може реалізувати своє право на перерахунок пенсії, оскільки, починаючи з 2000 року і по даний час, редакція статті 50-1 Закону №1789-ХІІ неодноразово змінювалася, проте Кабінетом Міністрів України, на який покладено функції щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не вживається заходів для прийняття відповідних нормативно-правових актів для реалізації положень Закону, а також приведення у відповідність міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо забезпечення прийняття нормативно-правового акту про умови та порядок перерахування призначених пенсій працівникам прокуратури, позивач посилається на пункт 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, яким також визначено, що на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність з цим Законом.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд зазначає, що Конституційним Судом України 13 грудня 2019 року розглянуто на пленарному засіданні справу за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, та ухвалено рішення № 7-р(II)/2019, відповідно до якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

За висновками Конституційного Суду України у зазначеній справі питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом. При цьому зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що "права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Основним Законом України не передбачено. Таке делегування порушує вимоги Конституції України, згідно з якими органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України). До аналогічних висновків Конституційний Суд України дійшов у рішеннях від 9 жовтня 2008 року № 22-рп/2008, від 23 червня 2009 року № 15-рп/2009" (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 травня 2010 року № 14-рп/2010).

Отже, Конституційний Суд України констатував, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті 6, пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України.

За таких обставин позовні вимоги в частині зобов`язання Кабінету Міністрів України вчинити дії щодо забезпечення прийняття нормативно-правового акту про умови та порядок перерахування призначених пенсій працівникам прокуратури задоволенню не підлягають з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19), оскільки визнано неконституційним положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури мають визначатися Верховною Радою України ухваленням відповідного закону.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Як вже зазначалося судом вище Конституційним Судом України від 13 грудня 2019 року ухвалено рішення у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19), яким визначено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, до ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення від 13 грудня 2019 року відповідно до пункту 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачалося, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" Кабінет Міністрів України зобов`язувався у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Частиною 1 статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Частина 3 статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності.

Пунктом 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950, визначено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються на основі та на виконання Конституції і законів України.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями (частина 3 даної статті).

Згідно частини 1 статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, до основних завдань якого віднесено, зокрема, здійснення контролю за діяльністю Пенсійного фонду України з ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює державне регулювання та нагляд за дотриманням закону щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі та щодо взаємодії Пенсійного фонду України з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що на виконання зазначених повноважень Міністерством соціальної політики України відповідно до вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" розроблено проект постанови "Про затвердження Порядку перерахунку призначення пенсій працівникам прокуратури".

Відповідно до параграфу 44 Регламенту розробник подає Міністерству юстиції України для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, матеріали погодження.

Міністерством юстиції України 09 грудня 2016 року складено висновок про відповідність проекту постанови Конституції України, а також актам законодавства, що мають вищу юридичну силу та узгоджуються з актами такої ж юридичної сили.

Пунктом 5 параграфу 33 Регламенту встановлено, що проект акту Уряду підлягає обов`язковому погодженню усіма заінтересованими органами.

Відповідно до Регламенту, якщо питання, що потребує врегулювання, належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, розробником проекту акту Кабінет Міністрів є орган, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою. Інші органу виконавчої влади, що відповідно до компетенції беруть участь у розроблені проекту акті або його погодженні, є заінтересованими органами.

Згідно довідки про погодження проекту постанови, проект погоджено із Міністерством фінансів України, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Пенсійним фондом України, Спільним представницьким органом сторони роботодавців на національному рівні, Спільним представницьким органом репрезентативних всеукраїнських об`єднань професійних спілок на національному рівні, Генеральною прокуратурою України.

Як встановлено судом, листами Міністерства фінансів України від 06 жовтня 2017 року №31-09030-12-5/28175, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06 жовтня 2016 року №3641-03/32095-03, Пенсійного фонду України від 3 вересня 2016 року №30214/07-20 не погоджено даний проект постанови та надано зауваження, зокрема, щодо того, що за розрахунками Міністерства соціальної політики, реалізація проекту постанови потребуватиме додаткових видатків із державного бюджету, які в бюджеті Пенсійного фонду не передбачені.

В порушення вимог параграфу 34 Регламенту Кабінету Міністрів України та Методики проведення фінансово-економічних розрахунків, затверджених наказом Міністерства фінансів України 21.03.2008 №428, до даного проекту не подано відповідних обґрунтувань та розрахунків із визначенням джерел покриття додаткових витрат.

Суд звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII з 01 червня 2015 року скасовувалися норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалися відповідно до спеціальних законів, у тому числі до Закону України "Про прокуратуру".

Стосовно позиції Кабінету Міністрів України, викладеної у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що неможливість прийняти відповідний Порядок у встановлені Законом строки у зв`язку з не погодженням даного проекту нормативно-правового акту з підпорядкованими Кабінету Міністрів України міністерствами - Міністерством фінансів України та Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, свідчить лише про неспроможність вищого Центрального органу виконавчої влади - Кабінету Міністрів України належним чином влаштувати та організувати роботу підпорядкованих йому органів. При цьому суд погоджується з твердженнями позивача про те, що жодних дій Кабінетом Міністрів України на усунення недоліків зазначеними органами у вище наведених листах з 2017 року не вчинялось. Іншого суду відповідачем не доведено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, зазначає, що відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

Відповідно до положення частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, одним із суттєвих елементів якого є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема, через принцип «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і найбільш послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Неодноразово ЄСПЛ зазначав в своїх рішеннях, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

З наведеного суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача полягає саме у тому, що Кабінетом Міністрів України упродовж тривалого проміжку часу не вчинялося дій щодо визначення конкретного порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як того вимагав Закон України «Про прокуратуру» до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Так, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що Уряд, як такий, який має право законодавчої ініціативи, має створювати умови щодо належного приведення законодавчої бази в відповідність до стандартів забезпечення соціальних гарантій громадян.

Аналогічна позиція Європейського суду з прав людини викладена зокрема в таких рішеннях: "Суханов та Ільченко проти України", "Будченко проти України", "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України".

Суд вважає, що обсяг дій, які були здійснені Кабінетом Міністрів України з метою вчасного та добросовісного виконання чинних на той час положень Закону України «Про прокуратуру», були вочевидь недостатніми, а отже, відповідач проявив протиправну бездіяльність щодо виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, яка порушувала права позивача на перерахунок пенсії.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 826/8546/18 провадження № К/9901/6145/19 у постанові від 24 квітня 2019 року.

За таких обставин суд, з урахуванням викладеного у сукупності, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

з

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, який не є суб`єктом владних повноважень при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією КБ Приватбанк від 02 травня 2019 року (а.с.24). З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо виконання положень пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України суму сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ;

Відповідач: Кабінет Міністрів України, адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, тел. .

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді В.В. Амельохін

І.А. Качур