Справа № 300/2680/19
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. справа № 300/2680/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною відмови відповідача щодо перерахунку позивачу пенсії із врахуванням страхового стажу за всі періоди роботи, зазначені в трудовій книжці та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу у страховий стаж період роботи в кооперативах «Побутовик» та «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992, в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс» з 18.05.1992 по 12.04.2003 та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням цих періодів, починаючи з моменту звернення із заявою про перерахунок, а саме з 08.07.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм пенсійного законодавства протиправно не в повній мірі враховано у страховий стаж позивача періоди роботи з 1988 по 2003, що призвело до заниження пенсійних виплат.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.01.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 19-26). Просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що у зв`язку із несплатою страхових внесків до Пенсійного фонду кооперативом «Побутовик», який пізніше перейменовано у кооператив «Бескид», управлінням не було зараховано період роботи з 26.07.1988 по 31.12.1990 і з 01.07.1991 по 08.05.1992 при призначенні пенсії ОСОБА_1 . Також представником відповідача зазначено, що згідно звіту про нарахування страхових внесків та витрачання коштів Пенсійного фонду за 1992 рік, БППФ «Локіс» здійснювало нарахування заробітної плати, всіх видів винагород і премій, на які нараховуються внески до Пенсійного фонду України: за І квартал на суму 1 200,00 грн., а за ІІ квартал - 6 481,00 грн. Надалі, згідно звітів про нарахування страхових внесків та витрачання коштів Пенсійного фонду за 1993, 1994, 1995, 1996, 1997 роки сплата страхових внесків БППФ «Локіс» до Пенсійного фонду України не здійснювалася. Нарахування та сплату страхових внесків вказане підприємство здійснювало за січень та квітень 1992 року, а за 1993, 1994 , 1995, 1996, 1997 роки заробітна плата не нараховувалась та страхові внески не сплачувалися згідно звітності 4-ПФ. Відповідно, до страхового стажу позивачу було зараховано період роботи, за який підприємством нараховувались та сплачувались страхові внески, тобто січень та квітень 1992 року, а відповідно за 1993, 1994, 1995, 1996, 1997 роки, періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 не було зараховано у зв`язку із несплатою страхових внесків. Окрім цього, представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_1 08.07.2019 звернувся у Верховинський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із письмовим зверненням згідно Закону №393/96-ВР для визначення права на перерахунок пенсії, а не із заявою про перерахунок пенсії. В результаті письмового звернення, управлінням на адресу позивача надано відповідь згідно Закону №393/96-ВР (лист №83 від 09.08.2019), якою роз`яснено про відсутність підстав зарахування до стажу періоду роботи в кооперативах «Побутових» та «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992 і в багатопрофільній приватній фірмі «Локіс» з 18.05.1992 по 12.04.2003, а також для перерахування пенсії. Тому відповідач вважає вимоги позивача про зарахування спірного періоду роботи в страховий стаж та перерахунок пенсії з 08.07.2019 безпідставними та просить в задоволенні позову відмовити.

Суд звертає увагу, що представник відповідача у відзиві просив також здійснювати розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін.

Стосовно вказаного суд зазначає, що частиною 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Окрім цього суд підкреслює, що відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин - є адміністративною справою незначної складності (малозначною справою).

У відповідності до пункту 3 частини 6 статі 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Пунктом 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, дана справа відноситься до окремих категорій справ незначної складності, щодо яких статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості розгляду таких справ, серед яких, зокрема розгляд судом малозначних справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 11.11.2013 після досягнення 60 років, отримує пенсію по віку.

08.07.2019 позивач подав до пенсійного органу заяву про перерахунок пенсії із врахуванням спірних періодів його роботи (а.с. 11).

Відповідач листом №83 від 09.08.2019 повідомив позивача про те, що згідно записів у трудовій книжці позивач працював в кооперативі «Побутовик», який був перейменований на «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992. Нарахування та сплату страхових внесків зазначене підприємство здійснювало з 01.01.1991 по 30.06.1991 згідно звітності 4-ПФ. Відповідно, до страхового стажу позивачу зараховано період роботи за який підприємством нараховувались та сплачувались страхові внески, тобто з 01.01.1991 по 30.06.1991. Нарахування та сплату страхових внесків зазначене підприємство здійснювало за січень та квітень 1992 року, а за 1993-1997 роки заробітна плата не нараховувалась та страхові внески не сплачувалися згідно звітності 4-ПФ. Відповідно, до страхового стажу позивачу було зараховано період роботи за який підприємством нараховувались та сплачувались страхові внески, тобто січень та квітень 1992 року (а.с. 12).

Вважаючи таку відмову відповідача щодо не зарахування стажу неправомірною, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (на момент призначення позивачу пенсії), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановив суд, позивач разом із заявою від 25.02.2019 про призначення пенсії подав до Пенсійного фонду

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач 26.07.1988 прийнятий на роботу у кооператив «Побутовик» (запис №18).

02.07.1989 даний кооператив перейменовано на «Бескид» (запис №20).

08.05.1992 ОСОБА_1 звільнений з членів кооперативу «Бескид» (запис №21).

Надалі 18.05.1992 позивач прийнятий на роботу продавцем у багатопрофільну приватну фірму «Локіс» (запис №22), звідки 12.04.2003 був звільнений (запис №24) (а.с. 13-14).

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.

Отже, позивач у спірні періоди згідно записів трудової книжки здійснював свою трудову діяльність в кооперативах «Побутовик» та «Бескид», а також в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс».

Як слідує із змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №83 від 09.08.2019 та відзиву на позов, відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 вищенаведені періоди роботи в кооперативах «Побутовик» та «Бескид», а також в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс» вказує на підставу такого неврахування - відсутність сплати роботодавцем страхових внесків за вказаний період (а.с. 12).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону №1058).

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI (далі - Закон №2464), страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною 1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу роботи позивача періоди його роботи в кооперативах «Побутовик» та «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992, а також в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс» з 18.05.1992 по 12.04.2003.

Стосовно посилань представника відповідача на висновки суду у справі №0940/1929/18, то суд вважає такі посилання помилковими, оскільки згідно обставин вказаної справи, судом встановлено, що записи трудової книжки не відповідають записам додатково витребуваних на підтвердження цього спірного періоду страхового стажу позивача архівних довідок, у витребуваних документах також містяться розбіжності. Також суд у рішенні від 05.12.2018 у справі №0940/1929/18 вказує, що у записі №14 трудової книжки позивача містяться розбіжності щодо запису в даті прийняття на роботу (графа 1-2 «№ запису, число, місяць, рік» не відповідає графі 4 «документ, його дата і номер», тобто даті наказу про прийняття).

Тобто суд у справі №0940/1929/18 виходив із того, що первинним документом, а саме трудовою книжкою позивача не доведено його роботу у спірні періоди, що зумовлює попри подібний предмет спору у даній справі №300/2680/19 і справі №0940/1929/18 настання зовсім інших обставин.

Також суд вважає помилковими доводи відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 08.07.2019 звернувся до пенсійного органу із письмовим зверненням для визначення права на перерахунок пенсії, а не із заявою про перерахунок пенсії.

Так, як слідує із змісту копії заяви позивача від 08.07.2019, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 просить здійснити перерахунок пенсії із врахуванням стажу його роботи за періоди, які зазначені в трудовій книжці:

- з 26.07.1988 по 01.07.1989 в кооперативі «Побутовик»;

- з 02.07.1989 по 08.05.1992 в кооперативі «Бескид»;

- з 18.05.1992 по 12.04.2003 в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс».

Тобто позивач не просив визначити йому право на перерахунок пенсії, а просив саме здійснити перерахунок пенсії.

Відповідно до статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував під час вирішення питання про перерахунок позивачеві пенсії, відповідно до його заяви записи в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, та записи в якій підтверджують період роботи позивача в кооперативах «Побутовик» та «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992, а також в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс» з 18.05.1992 по 12.04.2003, у зв`язку із чим, відмова відповідача в перерахунку пенсії є протиправною.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 26.12.2019 (а.с. 2).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) щодо перерахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсії із врахуванням страхового стажу за всі періоди роботи, зазначені в трудовій книжці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у страховий стаж період роботи в кооперативах «Побутовик» та «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992, а також в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс» з 18.05.1992 по 12.04.2003.

Здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з урахуванням періодів роботи в кооперативах «Побутовик» та «Бескид» з 26.07.1988 по 08.05.1992, а також в багатопрофільній приватні фірмі «Локіс» з 18.05.1992 по 12.04.2003, починаючи з моменту звернення із заявою про перерахунок, а саме з 08.07.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.