Справа № 640/21438/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Київ № 640/21438/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) з вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення з 01 червня 2016 року відсотку грошового забезпечення з 88% до 70% при проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VIІ від 27 березня 2014 року; не включення до перерахунку пенсії окладу за військове звання «генерал-лейтенант», який складає 1620,00 грн. відповідно до Схеми тарифних коефіцієнтів за військовим званням Додатку №14 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; обмеження пенсії максимальним розміром; зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії:

- з 01 червня 2016 року у розмірі 88% грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- з 01 січня 2018 року з урахуванням окладу за військовим званням «генерал-лейтенант» у розмірі 1620,00 грн. відповідно до Схеми тарифних коефіцієнтів за військовим званням Додатку №14 забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року без обмеження максимальним розміром відповідно до статті 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Також позивач просить зобов`язати відповідача виплатити різницю між перерахованою пенсією та вже проведеними виплатами.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку відповідача як військовий пенсіонер з жовтня 2007 року, отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-12 від 09 квітня 1992 року у розмірі 88% грошового забезпечення за військову вислугу, яка становила 31 рік.

У лютому 2017 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, починаючи з 01 червня 2016 року, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VIІ від 27 березня 2014 року та постанови Кабінету Міністрів України №718 від 19 жовтня 2016 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», з чим не погодився позивач та подав заяву про усунення порушень під час здійснення перерахунку пенсії, яка врахована відповідачем не була.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач посилається на рішення Верховного Суду у зразковій справі №240/5401/18 з аналогічним предметом спору, у якому викладені висновки, що внесені Законами №3668-VI та №1166-VIІ зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ стосовно розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років, а не перерахунку вже призначеної раніше пенсії.

Окрім того, позивач вважає, що відповідачем протиправно зменшено оклад за військовим званням «генерал-лейтенант», з яким він виходив на пенсію та який має складати 1620,00 грн., а не 145 грн., як нараховано відповідачем.

Посилаючись на частину першу статті 58 Конституції України (щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів), позивач вважає дії відповідача щодо зменшення йому розміру пенсії протиправними та звертається до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та наявні докази, отримати позовні матеріали в суді.

Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем через канцелярію суду 18 грудня 2019 року поданий відзив на позовну заяву, у якому ГУ ПФУ в м. Києві заперечує проти позовних вимог та стверджує, що позивачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ №718 на підставі наданої довідки про розмір грошового забезпечення за посадою заступника Голови Служби безпеки України за нормами, чинними з 01 травня 2016 року, сума пенсійної виплати після перерахунку не змінилася та становить 16 093,56 грн. Стосовно зворотної дії в часі відповідач зазначив, що позивачем не вірно трактуються норми чинного законодавства з огляду на зазначений принцип, та на даний час умови грошового забезпечення за посадою, що займав позивач перед виходом на пенсію, встановлені постановою КМУ №718, а підстави, передбачені постановою КМУ №704 для перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відсутні, оскільки його посада не включена до Схеми тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням доводів позовної заяви, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві з жовтня 2007 року (пенсійна справа № та відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) отримує пенсію за вислугу років у розмірі 88% грошового забезпечення (вислуга років 31 рік).

У лютому 2017 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії та з 01 червня 2016 року пенсію нараховують, виходячи з 70% грошового забезпечення, що на 18% менше, ніж позивач отримував раніше.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами в цій частині, суд виходить з положень статті 13 Закону №2262-ХІІ у редакції, чинній на час призначення пенсії ОСОБА_1 , яка передбачала, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

08 липня 2011 року прийнято Закон №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".

Надалі, 27 березня 2014 року прийнято Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01 травня 2014 року.

Статтею 63 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній з 1 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій. При цьому, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону визначено провадити за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. Перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постанова Кабінету Міністрів України №704 набрала чинності з 01 березня 2018 року.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 01 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 р. відповідно до Постанови КМУ №704.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:

з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

13 лютого 2008 року постановою Кабінету Міністрів України №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок №45), відповідно до пункту 3 якого на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.

Пунктом 4 Порядку №45 (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку) перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Виходячи з наведених норм законодавства, суд приходить до таких висновків.

Стаття 63 Закону №2262-ХІІ визначає як обов`язкову підставу для здійснення перерахунку пенсії - підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.

Кабінет Міністрів України у Порядку №45 визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.

У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №704, згідно з якою з 01 березня 2018 року змінено грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ умови, порядок та розміри вказаного перерахунку визначені Постановою КМУ №103, якою постановлено здійснити перерахунок призначених до 01 березня 2018 року на підставі вказаного Закону пенсій з 01 січня 2018 року.

Стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ Законами №3668-VI та №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Постанови Кабінету Міністрів України №45 та №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

Отже, внесені Законами №3668-VІ та №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Законів №3668-VІ та №1166-VII не зазнала.

Таким чином при перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії ОСОБА_1 при здійсненні її перерахунку з 88% до 70% та обмеження пенсії позивача максимальним розміром відповідно до положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», оскільки, як вже зазначив суд вище, застосування відповідних законодавчих норм стосується призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії, а тому його дії щодо зменшення розміру пенсії позивачу при проведенні перерахунку з 01 червня 2016 року є протиправними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2019 року у зразковій справі №240/5401/18.

Відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 88% грошового забезпечення, починаючи з 01 червня 2016 року, підлягають задоволенню.

Окрім того, на час звільнення з органів Служби безпеки України ОСОБА_1 мав військове звання «генерал-лейтенант».

Відповідно до Схеми тарифних коефіцієнтів за військовим званням Додатку №14 постанови Кабінету Міністрів України №704 оклад за військовим званням визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Тарифний коефіцієнт для звання «генерал-лейтенант» складає 0,92, а прожитковий мінімум на 01 січня 2018 року складав 1762 грн.

Отже, за простими підрахунками з 01 січня 2018 року оклад за військове звання ОСОБА_1 має складати 1620,00 грн., а не 145,00 грн., як розраховано відповідачем.

Суд зазначає також, що в зазначеній частині відповідачем не наведено жодних спростувань або аргументів, які б вказували на інше.

Також, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд вбачає за доцільне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням вже виплачених раніше сум, у зв`язку з чим окремо позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити різницю між перерахованою пенсією та вже проведеними виплатами задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частини четверта статті 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 88% до 70% сум грошового забезпечення з 01 червня 2016 року та обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві:

- здійснити з 01 червня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум;

- здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення, з урахуванням окладу за військовим званням «генерал-лейтенант» відповідно до Схеми тарифних коефіцієнтів Додатку №14 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сплачений судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , тел.: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. +94.

Суддя В.І. Келеберда