Справа № 540/2752/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2752/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач, ГУ ДПС у Херсонській області, Управління, контролюючий орган), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 16.10.2019р. №05660506 та №05670506.

Позивач вказує, що ним як фізичною особою-підприємцем 05.12.2019р. отримано вказані податкові повідомлення-рішення, якими до нього застосовано штрафну санкцію в сумі 5105,50 грн. за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та штраф в сумі 510,00 грн. за порушення за порушення пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України. Ці податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту фактичної перевірки від 26.09.2019р., однак позивачу нічого не відомо про факт проведення такої перевірки, він у її проведенні участі не брав, а зазначена в акті у якості його представника ОСОБА_2 є іншою фізичною особою-підприємцем, яка також здійснює власну підприємницьку діяльність в одному з ним приміщенні і не є його уповноваженою особою. Посилаючись на вищевикладене та на приписи ст.ст.81, 86 Податкового кодексу України, позивач вважає, що перевірка не відбулась як юридичний факт унаслідок суттєвих процедурних порушень з боку працівників податкового органу, що виключає використання її результатів як підстави для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, оскільки встановити наявність порушень вимог законодавства з його боку можливо виключно при проведенні в законному порядку відповідної перевірки.

Ухвалою від 19.12.2019р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 17.01.2020р. На відповідача покладено обов`язок надати докази.

Відповідачем 03.01.2020р. подано відзив на позовну заяву разом із матеріалами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . У відзиві відповідач посилається на те, що фактичну перевірку позивача призначено та проведено у повній відповідності із вимогами Податкового кодексу України. Перед початком перевірки проведено контрольну розрахункову операцію, про що складено відповідний акт, яким зафіксовано продаж пляшки пива алкогольного «Балтика 3» за ціною 19,00 грн. та пачки цигарок «Rothmans» за ціною 39,50 грн. без проведення операції через реєстратор розрахункових операцій та без роздрукування розрахункового документу. Надалі податкові ревізори-інспектори вручили представнику позивача - Кузів ОСОБА_3 копію наказу про призначення перевірки та направлення на перевірку, вона їх отримала та поставила свій підпис про отримання. В ході перевірки ревізори-інспектори склали вимогу про надання документів, однак ОСОБА_2 з посиланням на відсутність ФОП ОСОБА_1 у наданні цих документів відмовила, як відмовилась і від підпису і отримання матеріалів перевірки, від надання пояснень, про що складено акти. Однак оскільки посадових осіб контролюючого органу було допущено представником позивача до перевірки, її було проведено та встановлено порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 177.10 статті 177, статті 44 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки було складено акт від 26.09.2019р. №0025/21/22/РРО/, в якому зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не забезпечено ведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації товарів, а також продаж товарів, які не відображені у такому обліку. На товари відсутні будь-які документи, які підтверджують їх походження, а також відсутня Книга обліку доходів і витрат, всього встановлено наявність необлікованих товарів згідно з додатком до акту на суму 2552,75 грн.

На підставі цього акту були прийняті оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення, які, на думку відповідача, є правомірними.

Ухвалою від 17.01.2020р. розгляд справи відкладено на 15:00 год. 03.02.2020рю та зобов`язано сторін надати додаткові докази.

Ухвалою від 03.02.2020р. задоволено клопотання сторін про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд справи на 14:30 год. 12.02.2020р. та зобов`язано відповідача у строк до 11.02.2020р. надати до суду додаткові докази.

28.01.2020р. та 11.02.2020р. відповідачем подані тотожного змісту заяви про надання додаткових доказів з поясненнями. До заяв були додані матеріали фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . При цьому відповідач вказує, що при проведенні фактичної перевірки позивача громадянка ОСОБА_2 добровільно зазначила, що вона є представником позивача, отримала направлення на перевірку та поставила власний підпис у них із зазначенням свого статусу як представника. ОСОБА_2 зареєстрована у 2008 році як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та здійснює господарську діяльність в одному приміщенні із позивачем. ФОП ОСОБА_2 не має, на відміну від позивача, ліцензій на право торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами і у 2019 році не подавала звітність про найманих працівників. 09.10.2019р. було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 та складено акт, який відповідач долучає до матеріалів цієї справи.

12 лютого 2020р. сторонами надані до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Ухвалою від 12.02.2020р. з огляду на вказані заяви сторін вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 25.09.2006р., номер запису про державну реєстрацію 2 497 000 0000 001652.

Позивач здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення магазину «Споживчий», яким користується на підставі договору оренди приміщення від 13.01.2019р., укладеного з орендодавцем ОСОБА_4 .

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

Позивач має діючі ліцензії на право здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а за місцем провадження господарської діяльності також має і зареєстрований в установленому порядку реєстратор розрахункових операцій.

Відповідачем проведено фактичну перевірку позивача за місцем здійснення ним підприємницької діяльності, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 26.09.2019р. №0025/21/22/РРО/, в якому посадовими особами контролюючого органу викладені висновки про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 177.10 статті 177, статті 44 Податкового кодексу України.

Ці порушення за висновками акту полягали у не веденні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійсненні продажу товарів, що не відображені в такому обліку, а також у незабезпеченні наявності підтверджуючих документів щодо походження товарів і не зберігання документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

На підставі вказаного акту відповідачем 16.10.2019р. прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №05660506 про застосування до позивача на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України штрафу в розмірі 510,00 грн. за порушення пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України;

- №05670506 про застосування до позивача на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» фінансової санкції у розмірі 5105,50 грн. за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Не погоджуючись з цими рішеннями та вказуючи, що фактично перевірку проведено без законних підстав та з порушення порядку проведення перевірки, позивач вважає застосування до нього штрафу та фінансових санкцій безпідставним.

Вирішуючи цей спір, суд враховує такі обставини та норми законодавства.

Згідно із пунктом 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідальність за порушення вказаних вимог установлена статтею 20 Закону №265/95-ВР, відповідно до якої до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Пунктами 44.1 та 44.3 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Крім того, пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України установлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За ці порушення відповідальність установлена статтею 121 Податкового кодексу України, відповідно до якої незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідач прийняв оскаржені податкові повідомлення-рішення за наслідками проведеної фактичної перевірки, в ході якої посадовими особами контролюючого органу зроблені висновки про порушення позивачем указаних вище приписів законодавства.

Як установлено судом, наказом ГУ ДПС у Херсонській області від 13.09.2019р. №126 призначено, зокрема, фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

На підставі цього наказу видано направлення на фактичну перевірку від 23.09.2019р. №№0027 та 0028.

Судом з`ясовано, що посадові особи контролюючого органу перед початком фактичної перевірки 23.09.2019р. здійснили контрольно-розрахункову операцію, придбавши в магазині за адресою: м. Олешки, вул. Пароходна, 55, пляшку пива алкогольного «Балтика 3» за ціною 19,00 грн. та пачку цигарок «Rothmans» за ціною 39,50 грн., про що склали акт контрольної розрахункової операції №005/21/22 від 23.09.2019р. Цим актом зафіксовано факт продажу громадянкою ОСОБА_5 вказаних товарів без проведення операції через реєстратор розрахункових операцій та без роздрукування розрахункового документу. При цьому в акті зазначено, що розрахунок проведено через банківський термінал за допомогою платіжної картки, отримувачем коштів та продавцем товарів є власник банківського терміналу.

Після цього посадові особи відповідача приступили до фактичної перевірки, вручивши громадянці ОСОБА_2 направлення на проведення перевірки і ця особа в них поставила свій підпис.

Також посадовими особами контролюючого органу складено адресований ОСОБА_2 запит про надання документів від 23.09.2019р. №006/21/22, яким зобов`язано її надати у строк до 27.09.2019р. Книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 за період з 24.09.2017р., документи щодо походження товарів та договір з банком на обслуговування банківського терміналу.

26.09.2019р. посадовими особами відповідача складені опис отримання документів №014/21/22 та акт відмови №015/21/22, за змістом яких ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмовились надати будь-які документи, відмовились від підпису та отримання будь-яких матеріалів перевірки, надання письмових пояснень чи зауважень, мотивуючи це відсутністю ФОП ОСОБА_1 .

Після цього особами, які проводили перевірку, складено акт фактичної перевірки від 26.09.2019р. №0025/21/22/РРО/, в якому зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не забезпечено ведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації товарів, а також продаж товарів, які не відображені у такому обліку. На товари відсутні будь-які документи, які підтверджують їх походження, а також відсутня Книга обліку доходів і витрат, всього встановлено наявність необлікованих товарів згідно з додатком до акту на суму 2552,75 грн.

Також актом зафіксовано, що у приміщенні здійснюють господарську діяльність декілька фізичних осіб-підприємців, а саме ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , якій належить банківський термінал та яка є власником товарів, які продаються із застосуванням цього терміналу.

У підсумку посадові особи відповідача зробили висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та пункту 177.10 статті 177, статті 44 Податкового кодексу України.

Суд вважає ці висновки помилковими з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п.75.1 ст.75).

Відповідно до положень ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, як: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80).

Відповідно до п.80.4 ст. 80 Податкового кодексу України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 Податкового кодексу України, відповідно до якої посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, з системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки лише тільки за наявності законних підстав для її проведення та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.

Як встановлено судом, направлення на фактичну перевірку та наказ про її призначення вручено посадовими особами контролюючого органу не позивачу і не особі, яка здійснює розрахункові операції і перебуває у трудових чи цивільно-правових відносинах з позивачем, а іншій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що ця особа не є його уповноваженою особою у розумінні Податкового кодексу України.

Судом тричі ухвалами від 19.12.2019р., від 17.01.2020р. та від 03.02.2020р. було зобов`язано відповідача надати докази на підтвердження обставин, що ОСОБА_2 є уповноваженою особою позивача.

Таких доказів до суду не надано, як не надано і доказів того, що особа, яка здійснила продаж товарів ОСОБА_5 перебуває у трудових чи цивільно-правових відносинах з позивачем.

Натомість з матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 15.01.2008р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 2 499 000 0000 023721, і здійснює підприємницьку діяльність в одному з позивачем приміщенні за адресою АДРЕСА_2 , приміщення магазину «Споживчий», яким користується на підставі договору оренди приміщення від 13.01.2019р., укладеного з орендодавцем ОСОБА_4 .

Та більше того, відповідачем надано до суду акт фактичної перевірки від 09.10.2019р. №0042/21/22/РРО/ щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за змістом якого на підставі акту фактичної перевірки позивача від 26.09.2019р. №0025/21/22/РРО/ посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення саме ФОП ОСОБА_2 вимог законодавства при продажу товарів, щодо яких складено акт контрольної розрахункової операції №005/21/22 від 23.09.2019р.

Отже, судом встановлено, що копія наказу до початку проведення фактичної перевірки та направлення на перевірку не були вручена ні позивачу, ані його представнику, оскільки особа, яка визначена посадовими особами відповідача в якості представника позивача, не має жодного відношення до його господарської діяльності. Окрім того, суду не було надано доказів того, що платника податків було запрошено для пояснень або надання доказів до податкового органу. Взагалі відсутні будь-які докази того, що позивач був обізнаний про проведення перевірки.

Жодним доказом не підтверджено присутність позивача або його уповноваженої особи чи особи, яка здійснює розрахункові операції, при проведенні фактичної перевірки.

У зв`язку з цим суд вважає, що в такому випадку та за даних конкретних обставин не відбулось і фактичного допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, оскільки була відсутня жодна особа, яка могла вчиняти дії щодо допуску або недопуску цих осіб до перевірки.

Слід зазначити, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту, через невідповідність процедури її проведення вимогам спеціального законодавства, у контролюючого органу відсутні компетенція на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Водночас у разі визнання фактичної перевірки протиправною з процедурних підстав така перевірка відсутня як юридичний факт. При цьому висновки, викладені в акті перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом по суті.

З системного аналізу норм Податкового кодексу України випливає, що проведення, зокрема, фактичної перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового або іншого правопорушення, контроль за якими покладено на податкові органи, та винести податкове повідомлення-рішення.

Однак, доказів на підтвердження факту пред`явлення чи ознайомлення позивача із передбаченими статтями 80 та 81 Податкового кодексу України матеріалами та документами відповідачем суду надано не було. Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження факту отримання позивачем передбачених в ст.ст. 80,81 Податкового кодексу України документів до початку проведення фактичної перевірки.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем грубо порушено процедуру проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності у магазині за адресою АДРЕСА_2 , а тому прийняті за її наслідками податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 виступала в якості представника ФОП Кузіва К.П. на підставі усного договору з ним, про що повідомляла під час перевірки, не заслуговують на увагу, оскільки посадові особи відповідача повинні були перевірити такі твердження та достеменно встановити, хто є уповноваженою особою позивача у розумінні Податкового кодексу України.

Додатково слід зазначити, що податковим повідомленням-рішенням від 16.10.2019р. №05670506 до позивача застосовано фінансову санкцію на підставі, зокрема, пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, яка передбачає відповідальність за зовсім інше порушення, ніж те, яке ставилось позивачу у провину. У даному випадку відповідальність за порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР установлена статтею 20, а не 17 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення контролюючого органу, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Жодним належним, достовірним та допустимим доказом відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень, які оскаржені позивачем.

Тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, сплатив судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 17.12.2019р. №0.0..1, отже саме ця сума підлягає відшкодуванню, шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними і скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі податкові повідомлення рішення від 16 жовтня 2019 року №05660506 та №05670506.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 108080100