Справа № 560/2930/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2930/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

06 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сторчака В. Ю.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 28.12.2018 року пенсію відповідно до Закону України "Про Державну службу", зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби та здійснити виплату цієї пенсії з 28.12.2018 року з урахуванням виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем безпідставно відмовлено їй у переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із відсутністю необхідного для призначення пенсії стажу державної служби, про що повідомлено листом №12193/03 від 11.04.2019 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №51 від 11.01.2019 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, з 04.01.2019 року та здійснити нарахування та виплату пенсійного забезпечення з врахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення, отриманих ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом, при прийнятті вказаного рішення, дотримано норми процесуального та матеріального права.

Позивач в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача, та просила залишити рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року - без змін.

Представник відповідача в судове засіданні не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 10.04.2018 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.05.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.05.2018 року №897051 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби, про що позивача повідомлено листом від 24.05.2018 року №15250/03. Період роботи з 01.01.2014 року по 08.05.2015 року не зараховано до стажу державної служби, оскільки з 01.01.2014 року позивачу присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу", що не дає підстав для віднесення цієї посади до відповідних категорій посад державної служби. Позивача також повідомлено, що за документами пенсійної справи страховий стаж становить 41 рік 04 дні, стаж державної служби - 15 років 07 місяців 26 днів.

27.12.2018 року позивач звільнилася із органів Державної фіскальної служби, а тому 04.01.2019 року звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №51 від 11.01.2019 року позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року не зараховано до стажу державної служби, оскільки 01.01.2014 року позивачу присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу", що не дає підстав для віднесення цієї посади до відповідних категорій посад державної служби.

З такою позицією відповідача позивач не погодилась, вважає таку відмову протиправною, а тому звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач станом час звернення до пенсійного органу досягнула 59 років та має загальний стаж роботи понад 40 років, стаж державної служби понад 20 років, у тому числі понад 10 років стажу державної служби на дату набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", і відповідно зобов"язання перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII та здійснити нарахування та виплату пенсійного забезпечення з врахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення, отриманих ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, що стосується вимоги позивача здійснити виплату пенсії державного службовця з 28.12.2018 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII звернулась до пенсійного органу 04.01.2019 року, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 04.01.2019, а відтак відстав для задоволення вимоги щодо нарахування та виплати пенсії з 28.12.2018 року немає.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано висновки Верховного Суду, викладені у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон України №889-VІІІ), який набув чинності 01.05.2016 року.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 15 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (в редакції станом на 01.01.2014 року) встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку до стажу державної служби зараховується зокрема робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів державної податкової служби.

Згідно із додатком №24 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2014 року №703 Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України посади спеціалістів територіального органу віднесені до шостої категорії посад.

Судом встановлено, що позивач з 06.05.1998 року призначена за конкурсом на посаду головного спеціаліста відділу кадрів Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області, присвоєно 13 ранг державного службовця. 01.11.2003 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу роботи з персоналом в органах Державної податкової служби управління роботи з персоналом. 05.08.2005 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу персоналу. 01.04.2008 року призначена на посаду головного спеціаліста сектору персоналу. 31.08.2010 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу персоналу. 31.01.2012 року звільнена із займаної посади в порядку переведення до Державної податкової служби у Хмельницькій області. 01.02.2012 року призначена, в порядку переведення, на посаду головного спеціаліста відділу персоналу Державної податкової служби у Хмельницькій області. 24.05.2013 року ДПС у Хмельницькій області реорганізована шляхом приєднання до Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області. 24.05.2013 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу персоналу. 01.01.2014 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу". З 05.02.2015 року - головний спеціаліст відділу персоналу ГУ ДФС у Хмельницькій області. З 03.03.2016 року головний державний інспектор сектору по роботі з персоналом. З 17.11.2016 головний державний інспектор відділу по роботі з персоналом. 03.09.2018 року головний державний інспектор відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом. 27.12.2018 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІ рангу". 27.12.2018 року відповідно до частини 1 статті 86 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ припинено державну службу, позивач звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком, стаття 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Враховуючи, що позивач у період з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року була посадовою особою контролюючого органу, зазначений період підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, щодо протиправності дій відповідача в частині незарахування періоду роботи позивача з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року до стажу державної служби.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано, з метою недопущення порушення прав позивача зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року в органах державної податкової служби, адже право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VІІІ з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII (далі - Закон України № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами пенсійного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до частини 1 статті 26 зазначеного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними зокрема віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

На підставі вищезазначеного, враховуючи, що судовим розглядом підтверджено стаж державної служби позивача у період роботи з 01.01.2014 року по 27.12.2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням даного періоду та стажу державної служби обчисленого відповідачем, стаж державної служби позивача становить більше 20 років.

Таким чином, оскільки позивач станом час звернення до пенсійного органу досягнула 59 років та має загальний стаж роботи понад 40 років, стаж державної служби понад 20 років, у тому числі понад 10 років стажу державної служби на дату набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII та здійснення нарахування та виплати пенсійного забезпечення з врахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення, отриманих ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вірним також на думку колегії суддів є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для здійснення виплати позивачу пенсії державного службовця з 28.12.2018 року, оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII звернулась до пенсійного органу 04.01.2019 року, а відтак нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 04.01.2019.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторнами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, погоджується в позицією суду першої інстанції що позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2011 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 лютого 2020 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.