Справа № 520/13351/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 р. Справа № 520/13351/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Куриленко Н.В.,

за участі представників:

позивача - Кабанець В.О., відповідача - Зеленохатова І.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєва Марина Іванівна про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєва Марина Іванівна, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що податковим органом порушено процедуру винесення (формування) податкової вимоги. Так, податкова вимога Головного управління ДФС у Харківській області №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року не була надіслана позивачу, внаслідок чого ним не отримана, тому визначена у вимозі сума грошового зобов`язання відповідно не набула статусу узгодженої. Крім того, Інструкцією № 449 визначено, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки у встановлені строки. Відповідно до вимоги ДФС №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року борг нараховвано станом на 31.10.2018 року у сумі 15819,54 грн. Тому, мало місце порушення відповідачем строку обчислення боргу по сплаті ЄСВ.

Ухвалою суду від 16.122019 року клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з даним позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Призначено судове засідання. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов, а третій особі - пояснення до позову або відзиву.

14.01.2020 року до канцелярії суду представником Головного управління ДПС у Харківської області було надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що позивач до 22.11.2019 року мала статус фізичної особи - підприємця (державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 було здійснено 22.11.2019 року), відповідно зобов`язана сплачувати ЄСВ на загальних підставах. З 01.01.2017 року, законодавством визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в 2017 році становила 704,00 грн. на місяць (8448,00 грн. на рік), у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (9828,72 грн. на рік). Положеннями абз.3 ч.8 ст. 9 Закону №2464 (в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року) визначено, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Згідно з даними АІС «Податковий блок» нараховано єдиного внеску ФО-П ОСОБА_1 за 2017 рік - 8448,00 грн., за І - ІІІ квартали 2018 року - 7371,54 грн.. Всього 15 819,54 грн. Станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску складала 15 819,54 грн., у зв`язку з чим податковим органом сформовано оскаржувану вимогу. Отже, Головне управління ДФС у Харківській області при винесенні (формуванні) вимоги діяло на підставі та в межах повноважень, визначених Законом.

06.02.2020 року (Вх. № 01-26/9887/2020) представником позивача подано до канцелярії суду заяву про зміну позовних вимог, в якій підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві, просив суд прийняти до розгляду змінені підстави позову.

Ухвалою суду від 10.02.2020 року клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі №520/13351/19 залишено без задоволення, оскільки позивачем не доведено, яким чином рішення Конституційного Суду України, винесене за результатами розгляду конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 5/7130(19) 18.11.2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вплине на розгляд та прийняття рішення по даній справі

10.02.2020 року (Вх. 01-26/10409/2020) представник позивача надав заяву, в якій просив суд врахувати раніше подану заяву про зміну позовних вимог як відповідь на відзив.

Представник третьої особи правом на подачу до суду пояснень на відзив та позов не скористався, в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 126 КАС України. Просив суд розглядати справу без його участі.

В судовому засідання представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві та у відзиві на позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав та мотивів, викладених у наданому до суду відзиві на позов, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Як свідчать матеріали справи, згідно свідоцтва про державну реєстрацію Серія НОМЕР_2 19.08.2005 року позивача (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстровано в якості фізичної особи - підприємця, номер запису про державну реєстрацію 2 024810.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, від 05.02.2020 року за № , видом діяльності позивача за КВЕД 47.89 є "роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами".

22.11.2019 року Департаментом реєстрації Харківської міської ради проведено державну реєстрацію припинення діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (за її рішенням), про що внесено до Єдиного реєстру запис 4024 810.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та картки особового рахунку Головного управління ДФС у Харківській області сформовано у відношенні позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року, в якій визначено суму єдиного соціального внеску у розмірі 15 819,54 грн. (а.с. 11).

Так, постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області у 2019 році відкрито виконавче провадження з виконання вимоги №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь управління ДФС у Харківській області боргу у розмірі 15 819,54 грн. (а.с. 12 - 14).

Не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 8 липня 2010 року № 2464-VI (в редакції з 01.01.2017 року) (далі - Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2-14 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (ч.2 ст. 5 вказаного Закону).

Згідно п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 4 статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Як свідчать матеріали справи, з 19.08.2005 року до 22.11.2019 року позивач була зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску (ч.5 ст. 8 Закону №2464-VI).

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 гривні.

Отже, з розрахунку 22 відсотки від мінімальної заробітної плати мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в 2017 році становила 704,00 грн. на місяць (8 448,00 грн. на рік), у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (9 828,72 грн. на рік).

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно абз.3 ч.8 ст. 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Враховуючи, що звітності з єдиного соціального внеску за 2017 та 2018 роки позивач не подавав, податковим органом на підставі ч.2 та 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" правомірно було визначено ФО-П ОСОБА_1 єдиний внесок за 2017 рік - 8 448,00 грн., за І-ІІІ квартали 2018 року - 7 371,54 грн. Разом 15 819,54 грн.

Згідно з даними "Податковий блок" станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску складала 15 819,54 грн., у зв`язку з чим Головним управлінням ДФС у Харківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 року №Ф-128951-17 на суму ЄСВ 15 819,54 грн.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята ст. 9 Закону № 2464).

Згідно положень ч.2 - 4 ст. 25 вказаного вище Закону, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Враховуючи обов`язок позивача нараховувати та сплачувати ЄСВ в період здійснення діяльності в якості фізичної особи - підприємця, що не залежить від фінансового стану, отримання доходів та подання звітності, чого зроблено не було, податковим органом правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 року №Ф-128951-17 на суму ЄСВ 15 819,54 грн.

В позовній заяві представником позивача зазначено, що податковим органом порушено процедуру винесення оскаржуваної вимоги, а саме: не направлено її позивачу, сформовано з порушенням строків. Про оскаржувану вимогу позивач дізнався у листопаді 2019 року.

З приводу дотримання податковим органом процедури винесення оскаржуваної вимоги, слід зазначити наступне.

Згідно абз.9 п.4 розділу 6 Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Як свідчать матеріали справи, податковим органом направлялася оскаржувана вимога рекомендованою кореспонденцією на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_4). Проте, на адресу податкового органу повернувся конверт з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання", копія якого міститься в матеріалах справи.

Крім того, позивач зауважив, що оскаржувана вимога винесена у квітні 2019 року, тоді як визначена в ній сума ЄСВ у розмірі 15 819,54 грн. нарахована за 2017 - 2018 роки.

Згідно абз.2 п.3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Суд зазначає, що порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи позовної заяви щодо порушення процедури прийняття оскаржуваної вимоги щодо нарахування позивачу у квітні 2019 року єдиного внеску за 2017 - 2018 роки відхиляються судом та не приймаються до уваги, оскільки процедура прийняття оскаржуваної вимоги не призвела до порушення прав та інтересів позивача.

Суд також зауважує, що нарахування ЄСВ за попередні звітні періоди не свідчить про відсутність у платника обов`язку щодо сплати єдиного внеску, навіть якщо він нарахований податковим органом пізніше, ніж передбачено законодавством.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07.11.2019 року по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), що враховується судом при вирішенні даної справи згідно ч.5 ст. 242 КАС України.

Представник позивача в письмових поясненнях посилаючись на практику Європейського Суду та рішення Конституційного Суду України зауважив, що положення п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 в частині поширення дії його положень на осіб, визначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 Закону №2464 є такими, що суперечать Конституції України.

Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України у мережі Інтернет за посиланням http://www.ccu.gov.ua/novyna/konstytuciyni-podannya-stanom-na-18-lystopada-2019-roku, в розділі "На розгляді Суду" (Конституційні подання станом на 18 листопада 2019 року) міститься інформація стосовно того, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 5/7130(19) 18.11.2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI. Подання розподілено Судді-доповідачу.

Враховуючи, що положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, якими визначено базу нарахування єдиного внеску для відповідних категорій платників ЄСВ та визначення платником бази нарахування в разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді та які враховувались контролюючим органом при визначенні у квітні 2019 року позивачу суми ЄСВ за 2017 - 2018 роки, на момент розгляду справи є чинними, не скасованими, не визнаними рішенням Конституційного Суду України, доводи представника позивача в цій частині суд вважає безпідставними та не приймає до уваги.

За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61001), третя особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєва Марина Іванівна (адреса: 61022,Б м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 6 під., 10 пов.) про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2020 року.

Суддя О.В.Шевченко