Справа № 420/7039/19
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7039/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ , , , які винесені 02.08.2019 ГУ ДФС в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що підставою для нарахуванням податкових зобов`язань та штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями слугував встановлений в ході перевірки факт нібито отримання нею не задекларованого доходу у вигляді прощеної ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором в сумі 56 309,15 доларів США, що еквівалентно 1 204 171,17 грн станом на 13.05.2015. Зазначений висновок обґрунтований повідомленням ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу б/н та б/д, відповідно до якого 17.08.2015 ТОВ «Кей-Колект» здійснило анулювання боргу за кредитним договором № 0 від 12.10.2007 в означеній сумі. Однак станом ані на 17.08.2015, ані станом на 13.08.2015 ТОВ «Кей-Колект» не мало жодних прав вимоги до позивача за вказаним кредитним договором, а тому не було що анулювати (прощати). Так, 12.10.2007 між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 66 000 грн на придбання квартири, іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із фінансовими труднощами в 2009-2010 рр. позивач отримала вимогу від Банку про дострокове повернення всієї суми кредиту, після чого припинила сплачувати заборгованість. В подальшому права вимоги за кредитним договором перейшли від Банку до ТОВ «Кей-Колект», яке 16.07.2015 скористалась застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та в позасудовому порядку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуло стягнення на предмет іпотеки квартиру, набувши право власності на неї. В подальшому ТОВ «Кей-Колект» реалізувало зазначену квартиру ОСОБА_2 . Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, у зв`язку із чим ТОВ «Кей-Колект» не могло анулювати (прощати) заборгованість. За таких обставин, у позивача не виникло доходу в розумінні податкового законодавства України, а відтак і об`єкту оподаткування. Крім того, позивач зазначає, що оскільки вона 14.05.2010 отримала від банку лист про дострокове повернення кредиту в термін до 15.06.2010, строк позовної давності у три роки сплинув 15.06.2013, у зв`язку із чим в силу пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України дохід від прощення (анулювання) такого боргу не вважається оподатковуваним доходом платника податків. Більш того, за результатами адміністративного оскарження ДПС України в рішенні від 17.10.2019 № 993/Т/99-00-08-05-04-14 фактично визнала неправомірність висновків податкового органу, відображених у акті перевірки від 17.07.2019 № 1391/15-32-13-05/ НОМЕР_1 , проте це не знайшло свого логічного відображення в резолютивній частині.

Ухвалою від 17.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.12.2019 до суду від позивача надійшло додаткові пояснення, в яких позивач звертає увагу на сучасну судову практику, зокрема постанову Верховного Суду 21.11.2018 № 802/1728/16.

27.12.2019 до суду від ГУ ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 у 2015 році отримала дохід, згідно ст.164 п. 164.1 Податковим кодексом України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. ГУ ДФС в Одеській області, отримавши податкову інформацію вх. № 1658/11/15- 32-50-07 від 23.04.2019 року від Південного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області про можливі порушення платником податків ОСОБА_1 , вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи з запитами про надання пояснення та копій документів ОСОБА_1 . Платником податків фізичною особою ОСОБА_1 до ГУ ДФС в Одеській області надано пояснення вх.№ Т/50 від 27.06.2019 із додатками. Податковим управлінням надіслало лист вих. №12966/10/15-32-13-08-12 від 11.09.2018 керівнику ТОВ «Кей-Колект» для з`ясування виду отриманого доходу, в результаті чого отримано інформацію №17/09-18/27 від 17.09.2018 ТОВ «Кей-Колект» та № 01-07/2019/1 від 01.07.2019, згідно якої між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого ОСОБА_1 забов`язувалась повернути кредит , сплатити проценти за користування кретитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. 12.12.2011 року на підставі укладеного договору факторингу №1 відбулося відступлення права вимоги заборгованості (заміни кредитора у зобов`язанні ) включаючи суму наданого кредиту , відсотки нараховані банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції. В результаті задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 передано на користь ТОВ «Кей-Колект» нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 350456 грн. Залишок заборгованості, який підлягав анулюванню всього становив 1 244 826,38 грн. Крім того, ТОВ «Кей-Колект» надано копію повідомлення про анулювання боргу №1 44-19318 від 29.09.2015, яке надіслане ОСОБА_1 згідно вимог пп. 164.2.17 ПКУ. За результатами опрацювання зазначеної інформації перевіряючий дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162, пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164, ст. 167, п. 171.2 (б) ст.,171, п. 179.1 ст. 179, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, так як останньою до контролюючого органу не надано та відповідно не нараховано і не сплачено з прощеного (анульованого) боргу 1071607,03 грн податок на доходи з фізичних осіб у сумі 213 712,41 грн та військовий збір у сумі 16 074,11 грн. Зважаючи на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідач просив залишити адміністративний позов без задоволення.

22.01.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 13.02.2020 відповідача Головне управління ДПС в Одеській області замінено на належного Головне управління ДФС в Одеській області.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Судом встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 27.05.2019 № 3979 про проведення документальної невиїзної перевірки, виданого Головним управлінням ДФС в Одеській області головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Костовою Ю.І., проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платником податків фізичною особою ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 17.07.2019 № 1391/15-32-13-05/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення платником податків фізичною особою ОСОБА_1 вимог пп. 49.18.4 п.49.18. ст. 49, пп. 176.1 «в» ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України ненадання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку 01.05.2016; пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п. 179.7 п. 179 ПК України несплачений податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування, у розмірі 213 712,41 грн; п. 1.2, п. 1.4, п. 1.5, пп. 1.6 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ, ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 168.4 ст. 168, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, в результаті чого донараховано військового збору в сумі 16 074,11 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.08.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 213 712,41 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 53 428,10 грн; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору в розмірі 16 074,11 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 4 018,53 грн; № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170 грн.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила останні в адміністративному порядку до ДПС України, якою за результатами розгляду скарги прийнято рішення від 17.10.2019 № ТІ99-00-08-05-04-14, яким спірні податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу без задоволення, що зумовило позивача звернутись за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначені податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Зі змісту акту перевірки від 17.07.2019 № 1391/15-32-13-05/ вбачається, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 у 2015 році отримала дохід, згідно ст. 164 п. 164.1 ПК України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.

ГУ ДФС в Одеській області, отримавши податкову інформацію вх. № 1658/11/15- 32-50-07 від 23.04.2019 від Південного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області про можливі порушення платником податків ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, звернулося з запитами про надання пояснення та копій документів до ОСОБА_1 , а саме: лист-запрошення вих. №7850/Т/15-32-50-07-12 від 19.09.2018; лист ГУ ДФС в Одеській області №12966/10/15-32-13-08-12 від 11.09.2018 до ТОВ «Кей-Колект»; лист №17/09-18/27 від 17.09.2018 ТОВ «Кей-Колект» ( вх. №13155/10/15-32 від 09.10.2018) та доповнення до нього № 01-07/2019/1 від 01.07.2019 року (вх. №32754/10/15-32 від 05.07.2019)

Платником податків фізичною особою ОСОБА_1 до ГУ ДФС в Одеській області надано пояснення вх. № Т/50 від 27.06.2019 щодо отриманого доходу у вигляді додаткового блага та надані наступні документи: копія іпотечного договору від 20.10.2007 року №4866; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 44750167 від 29.09.2015; договір купівлі-продажу від 29.09.2015; квитанції № 7658 від 29.09.2015 року на суму 350456,00 грн., №7659 від 29.09.2015 на суму 179364,00 грн; довідка про відсутність заборгованості вих. № 144-19320 від 25.09.2015.

Згідно відомостей бази даних ЦБД ДРФО ОСОБА_1 отримала у 3 кварталі 2015 року доходи за ознакою доходу « 126» , нараховані та виплачені ТОВ «Кей-Колект».

ГУ ДФС в Одеській області надіслало лист вих. №12966/10/15-32-13-08-12 від 11.09.2018 керівнику ТОВ «Кей-Колект» для з`ясування виду отриманого доходу.

ТОВ «Кей-Колект» у відповідь на запит ГУ ДФС в Одеській області надало інформацію №17/09-18/27 від 17.09.2018 (вх. №13155/10/15-32 від 09.10.2018) та доповнення до нього № 01-07/2019/1 від 01.07.2019 (вх. №32754/10/15-32 від 05.07.2019), згідно якої між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

12.12.2011 на підставі укладеного договору факторингу №1 відбулося відступлення права вимоги заборгованості (заміни кредитора у зобов`язанні ) включаючи суму наданого кредиту , відсотки нараховані банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції.

В результаті задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 передано на користь ТОВ «Кей-Колект» нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 350456 грн. 00 коп.

Залишок заборгованості , який підлягав анулюванню всього становив - 1 244 826,38 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту у сумі 1 072 216,03 грн, яка відображена ТОВ «Кей-Колект» у звіті форми 1-ДФ за 3 кв. 2015 року з ознакою доходу « 126» додаткове благо у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості, суми прощених (анульованих) процентів та штрафних санкцій за кредитним договором у сумі 172610,35 грн, яка відображена ТОВ «Кей-Колект» у звіті форми 1-ДФ за 3 кв. 2015 року з ознакою доходу « 127» інші доходи. Даний дохід не підлягає включенню до складу оподатковуваного доходу платників податків - фізичних осіб відповідно до абз. 2 пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Також ТОВ «Кей-Колект» надав копію повідомлення про анулювання боргу вих. № 144-19318 від 29.09.2015, яке надіслане ОСОБА_1 , згідно вимог пп. 164.2.17 «Д» п.164.2 ст. 164 ПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На підставі викладеного перевіряюча дійшла висновку, що враховуючи вимоги пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід платника податку становить 1 072 216,03 грн 609 грн = 1071607,03 грн, який ОСОБА_1 отримала як додаткове благо (ознака 126) у вигляді анулювання (прощення) заборгованості по основній сумі кредиту.

Також в акті перевірки викладено висновок, що в порушення пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, п. 171.2 (б) ст.,171, п. 179.1 ст. 179, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, п. 16 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України станом на дату складання акту податкова декларація про майновий стан та доходи за 2017 рік по строку до 01.05.2016 року до контролюючого органу не надана та відповідно не нараховано та не сплачено з прощеного (анульованого) боргу 1071607,03 грн податок на доходи з фізичних осіб у сумі 213 712,41 грн та військовий збір у сумі 16 074,11 грн.

Однак суд не погоджується із вищезазначеними висновками, викладеними в акті перевірки від 17.07.2019 № 1391/15-32-13-05/, з огляду на наступне.

Згідно з п.163.1 ст. 163 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

З аналізу наведених норм законодавства випливає висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Згідно з пп. 14.1.54. п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

За приписами пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9.04.2015 № 321-VIII підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" доповнено пунктом 8.

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Так, згідно з п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, встановленими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду (щодо пріоритету норм пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України над нормами абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України) викладено у постановах від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, від 19.07.2019 у справі №826/4240/18 та у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 815/6032/17.

Отже для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, починаючи з 01.01.2015, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

При вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати:

1) чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню;

2) чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу. Якщо така різниця є меншою за розмір анульованого (прощеного) боргу, підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо з настанням відповідних податкових наслідків відсутні.

Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду 14.11.2019 у справі №520/10880/18, від 25.11.2019 у справі №500/2252/18.

З огляду на матеріали справи, споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 66000 доларів США, що було еквівалентно 333 000 грн за курсом НБУ на час укладання договору, позивачем було отримано у 2007 році (договір № 0 від 12.10.2007) (а.с. 14-23).

Зі змісту повідомлення АТ «УкрСиббанк» від 11.05.2010 (вих. № 138/30/30-81/1444) вбачається, що станом на 07.05.2010 на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 за позивачем обліковувалась кредитна заборгованість у сумі 52 947,76 доларів США, що становило 419658,65 грн по курсу НБУ станом на 07.05.2010 (7,9259).

На підставі договору факторингу між АТ «Укрсиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) останньому були відступлені права вимоги по кредитному договору та Товариством в подальшому звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання боржника - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, 29.09.2015 ТОВ «Кей-Колект» реалізовано квартиру на підставі договору купівлі-продажу за 350 456 грн.

У зв`язку із завершенням процесу позасудового врегулювання ТОВ «Кей-Колект» в подальшому, як кредитор, повідомило позивача, що Товариством прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, що станом на 13.08.2015 становить 56 309,15 дол. США, що складає 1 204 171,17 грн по курсу НБУ станом на 13.08.2015.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб.

Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу.

З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач, на предмет іпотеки якого звернуто стягнення кредитором (ТОВ «Кей-Колект»), внаслідок такого прощення отримала додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату прощення боргу, та сумою такого боргу, з урахуванням звернення стягнення на предмет іпотеки та вибуття нерухомого майна з власності позивача, не є доходом позивача.

При анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб. Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу. З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.

При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання кредитором прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до податкового органу відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Таким чином, оскільки у позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, у контролюючого органу також були відсутні правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору.

Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частинами 1, 2, ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справах «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги податкового законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим останні підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. При цьому згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; 39398646) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 02.08.2019 №№ , , НОМЕР_2 .

Стягнути з бюджетний асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 874,03 грн (дві тисячі вісімсот сімдесят чотири грн 03 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.