Справа № 580/473/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 лютого 2020 року справа № 580/473/20

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Городищенського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Городищенського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо внесення змін до актового запису цивільного стану про шлюб № 17 від 07.11.1973 року, до актового запису про народження № 27 від 24.05.1974 року, до актового запису про народження № 15 від 28.03.1980;

- зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису цивільного стану про шлюб № 17 від 07.11.1973 року, який складено виконавчим комітетом Калениківської сільської ради Золотоніського району Черккаської області на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зазначивши в графі національність нареченої - "полька";

- зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про народження № 27 від 24.05.1974 року, до актового запису про народження № 15 від 28.03.1980, який складений виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на ОСОБА_3 , зазначивши в графі національність матері - "полька";

- зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про народження № 15 від 28.03.1980, який складений виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на ОСОБА_4 , зазначивши в графі національність матері - "полька".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2016 у справі № 691/726/16-а позов ОСОБА_1 до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області про відновлення національності задоволено, відновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національність "полька".

Постанова Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2016 у справі № 691/726/16-а набрала законної сили 05.12.2016.

Однак згідно з Висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану від 13.04.2019 позивачці відмовлено у внесенні змін до актового запису цивільного стану про шлюб № 17 від 07.11.1973 року, до актового запису про народження № 27 від 24.05.1974 року, до актового запису про народження № 15 від 28.03.1980, оскільки вказаним вище рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2016 у справі № 691/726/16-а не зазначено, які саме зміни та до якого актового запису необхідно внести.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо внесення змін до актових записів цивільного стану, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, враховуючи підстави та предмет спору, вбачається, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на таке.

Як убачається зі змісту позову, позивач звертаючись з даним позовом до суду, фактично оскаржує дії відповідача, вчинені на виконання постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2016 у справі № 691/726/16-а.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Судом встановлено, що позовні вимоги у даній справі стосуються визнання протиправними дій відповідача вчинених на виконання постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2016 у справі № 691/726/16-а.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання. Відповідно до частини 6 цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у даному випадку обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що оскільки аргументи позивача стосуються саме правильності виконання постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2016 у справі № 691/726/16-а, то наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі на підставі даного позову відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали надіслати позивачці, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя С.О. Кульчицький