Справа № 160/12999/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підпиємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
21.12.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підпиємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000780510 (форма "С") від 28.11.2019 р. прийняте Головним управління ДПС у Дніпропетровській області на суму штрафних санкцій 1,00 грн. застосованих до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000781510 (форма "ПС") від 28.11.2019 р. прийняте Головним управління ДПС у Дніпропетровській області на суму штрафних санкцій 510,00 грн. застосованих до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін у судове засідання, призначене на 22.01.2020 р. об 11:00 год.
У судове засідання 22.01.2020 р. сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджено матеріалами справи, причини неявки суду не повідомили.
Для повторного виклику сторін по справі, судове засідання відкладено до 11:40 год. 10.02.2020 р.
30.01.2020 р. засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.
04.02.2020 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечує проти позовних вимог з огляду на законність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з підстав встановлених під час фактичної перевірки порушень, проти наявності яких позивачем не надано належних та допустимих доказів.
У судове засідання 10.02.2020 р. сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджено матеріалами справи, причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що суду надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист, клопотання позивача про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті та можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи, право суду на яке передбачено ст.205 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, згідно статті 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Порядок проведення фактичної перевірки визначено в статті 80 Податкового кодексу України.
Так, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (80.1).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, визначених в п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (п. 80.4).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5).
Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо) (п. 80.6).
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п.80.7).
Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу (п.80.9).
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п.80.10).
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені в ст. 81 Податкового кодексу України.
Так, згідно п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Згідно п.81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом (п. 81.3 Податкового кодексу України).
Судом встановлено, що на підставі наказу № 13 від 30.08.2019 року «Про проведення фактичних перевірок» та витягу із додатку до Наказу № 13 ГУ ДПС у Київській області від 30.08.2019 р., посадові особи Головного управління ДПС у Київській області 15.10.2010 р. провели фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, питань здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства про щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).
Перевіркою встановлені порушення позивачем:
-п.1,2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (надалі - Закон №265);
-п.2,6 та п.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 р. №637 та від 29.12.2017 р. №148;
- ст.44 та ст.168 Податкового кодексу України, ст.24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету міністрів України від 17.06.2015 р. №413;
- пп.20.1.6, пп.20.1.10, ст.20 та п.82.5 ст.85 Податкового кодексу України.
На підставі встановлених порушень, керуючись п.п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстратора розрахункових операцій в сфері торгівлі громадським харчуванням та послуг»; пп. 20.1.10 п.20.1 ст.20, ст.81, п.82.5 ст.85 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:
№000780510 (форма «ПС»), згідно якого нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1,00 грн. за незастосування РРО на загальну суму 1,00 грн.;
№ 000781510 (форма «ПС»), згідно якого нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 510,00 грн. за ненадання у повному обсязі всіх документів що пов`язані з предметом перевірки на загальну суму 510,00 грн.
Досліджуючи вказані податкові повідомлення-рішення на предмет їх відповідності закону суд виходить з наступного.
Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Податковий кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 17 Закону від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, кон`ячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами» передбачено, що за порушення норм цього Закону, щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.
Згідно пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (надалі - Закон №265), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господаря здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до статті 2 Закону №265, КОРО - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).
Аналогічне визначення КОРО наведено в пункті 1.2 глави 1 Положення №637, в якому також зазначено, що під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.
Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (пункт 2.2 глави 2 Положення №637).
Згідно з пп.7.15 п.7 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та у повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги - РК), визначено в п.2.6 цього Положення.
Відповідно до пункту 2.6 глави 2 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Абзацом третім ст.1 Указу №436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами, особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використання оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та відображення на їх підставі готівки.
Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за що встановлена відповідальність (абз.3 ст.1 Указу №436/95).
Відповідальність за порушення (п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/9 застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) передбачена п. 1 ст. 17 даного Закону, а саме за порушення - не проведення розрахункової операції через РРО вчинене вперше, сума штрафних (фінансових) санкцій складає 1,00 грн.
Відповідно до п. 177.10 ст.177 розділу IV Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Наказом Міністерства фінансів України №579 з 28.07.2015 р. затверджено форму книги обліку доходів і витрат та порядок її заповнення.
Обов`язок її ведення також закріплено в пп. 296.1.1, 296.1.2 ст. 296 Податкового кодексу України за всіма платниками єдиного податку, які відносяться до І - III і V груп в 1 розділі XV розділу Податкового кодексу України.
Книгу обліку доходів ведуть платники єдиного податку 1-2-ї груп і підприємці 3-ї групи неплатники ПДВ. Законодавство зобов`язує підприємця щодня вносити в неї суми отриманої виручки (пп. 296.1.1) та заповнювати на підставі цих даних податкову декларацію.
У графі 1 «Дата запису» ставиться дата фактичного отримання доходу.
У графі 2 вказується сума доходу за проданий товар, виконану роботу або надану послугу.
Графа 3 заповнюється, коли повертаєте покупцеві аванс, передоплату чи повну суму, яку він раніше сплатив за товар/послугу.
У графі 4 вказують скориговану суму доходу, тобто різницю між загальною сумою виручки за день і сумою, яку повернули покупцеві (від показника графи 2 слід відняти показник графи 3).
Графа 5 заповнюється, якщо ви безоплатно отримали товари, роботи чи послуги. Вказувати слід ринкову вартість товарів/послуг. Безоплатне отримання оформлюється документально.
У графі 6 відображають загальну суму доходу (суму граф 4 та 5).
У формі книги, яка діяла раніше, графа 6 призначалася для відображення доходу від дебіторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності. Але її видалили, бо в ній немає потреби, адже ФОП ОСОБА_1 1-ї, 2-ї та 3-ї груп - неплатники ПДВ такий дохід не відображають.
Розділ «Дохід, що оподатковується за ставкою 15%» заповнюється, коли порушено умови перебування на єдиному податку. У графі 7 «вид доходу» слід вказати вид доходу, що оподатковується за ставкою 15% згідно з пп.пп. 1-5 п. 293.4 Податкового кодексу України:
пп. 1 п. 293.4 Податкового кодексу України - дохід, що перевищує установлений для групи ЄП обсяг;
пп. 2 п. 293.4 Податкового кодексу України - дохід від здійснення видів діяльності, не внесених у реєстр платників єдиного податку підприємцями 1-2-ї груп;
пп. 3 п. 293.4 Податкового кодексу України - дохід від негрошових розрахунків;
пп. 4 п. 293.4 Податкового кодексу України - дохід від заборонених на єдиному податку видів діяльності;
пп. 5 п. 293.4 Податкового кодексу України - дохід від видів діяльності, заборонених для підприємців 1-2-ї груп.
У графі 7 вказують цифру від 1 до 5, яка відповідає виду доходу, визначеного в п. 293.4 ст.293 Податкового кодексу України.
У графі 8 зазначте суму доходу від операцій із графи 7.
За правилами пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид діяльності за КВЕД 47.25 - Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах.
ФОП ОСОБА_1 з 10.06.2019 р. перебуває на обліку, як платник єдиного податку.
Відповідно до поданих платником даних, ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність з роздрібної торгівлі на підставі права довгострокового користування за наступними адресами:
ФОП ОСОБА_1 зареєстровано реєстратори розрахункових операцій:
Фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 була здійснена за місцем фактичного провадження платником податків діяльності: АДРЕСА_3 .
Згідно Акту перевірки, на момент перевірки суб`єкт господарювання не забезпечив застосування реєстраторів розрахункових операцій на повну суму покупки та не видав відповідний розрахунковий документ встановленої форми при продажу пива на розлив світлого «Миколин 900» об`ємом 1 літр за ціною 45,10 грн., пляшка ПЕТ 1 літр (тара), за ціною 2,99 грн. та кришка 1 шт. за 0,001 грн. на загальну суму 49,10 грн., за готівкові кошти.
Розрахункова операція була проведена 15.10.2019 р. о 11:07 год., продавцем-консультантом магазину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 а.
Перевіркою встановлено факт порушення трудового та податкового законодавства в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівником. Станом на 15.10.2019 р. о 11:07 год. ОСОБА_2 допущений до роботи без повідомлення органів ДПС (ДФС) про прийняття працівників на роботу.
Перевіркою встановлено факти проведення розрахункових операцій за кошти без застосування реєстратора розрахункових операцій на повну суму покупки та без видачі відповідних розрахункових документів встановленої форми на загальну суму 6 947,10 грн., згідно реєстру та пояснення, про які вказані вище.
До перевірки не надано:
книгу обліку доходів для платника єдиного податку І, II, III груп, які не є платниками податку на додану вартість та останню книгу обліку розрахункових операцій, відповідно до запиту контролюючого органу №1 від 15.10.2019 р.
Отже, контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки встановлено порушення платником чинного законодавства України:
проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа встановленого зразка (фіскального чека) на загальну суму 6 947,10 грн.;
не надання на вимогу перевіряючи книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 ;
не надання на вимогу перевіряючих документів, що підтверджують оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 з продавцем ОСОБА_2 .
Матеріалами справи підтверджено та не є спірним, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосовані штрафні санкції за незастосування РРО на суму 1,00 грн. та за ненадання книги обліку доходів на суму 510,00 грн.
Право органу державної податкової служби на отримання від платника податку інформації, довідок, копій документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансової та статистичної звітності, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом, передбачено пп. 20.1.6 п. 201 ст. 20 Податкового кодексу України.
Право на отримання інформації і документів органи державної податкової служби реалізують у відповідності до порядку, встановленого п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, а саме шляхом направлення платнику податків запиту.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно пункту 44.3 вказаної статті платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Згідно з п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в п. 44.1 і 44.3 ст. 44 (це документи обігу та обов`язок їх зберігання), платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому Податкового кодексу України для подання податкової звітності. Платник зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У відповідності до п.85.1 ст. 85 Податкового кодексу України, забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.п.85.4 - 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи і надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється згідно норм 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.
Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.
Як зазначено а Акті перевірки, позивачем не було надано книгу обліку доходів і витрат, ведення якої визначено законодавством, та до якої вносяться дані щодо здійснення господарських операцій та доходу платника.
Згідно розділу 4 Прикінцевих положень Акту перевірки, зауваження до Акту перевірки не надходили, від підпису матеріалів перевірки уповноважена особа позивача відмовилась.
Інформації щодо оскарження позивачем процедури проведення перевірки, підстави її проведення та/або висновки до суду не надані.
Разом з тим, основним аргументом своїх обґрунтувань позивач вказує про ненадання податковим органом належним чином оформленого запиту про надання інформації та/або документів.
При цьому по суті встановлених порушень жодних пояснень не надано.
Наявність запиту з боку податкового органу відображена в тексті Акту перевірки та зафіксовано не надання позивачем книги обліку доходів.
Суд звертає увагу, що книгу обліку доходів позивачем також не надано до суду серед інших долучених додатків, пояснення з даного питання відсутні, проти обов`язку мати в наявності означену документацію позивач не заперечувала.
Крім того, слід зазначити, що процедурні порушення проведення перевірки у разі їх допущення з боку посадових осіб суб`єктів владних повноважень можуть слугувати підставами для оскарження їх дій або недопуску до проведення перевірки, після фактичного проведення перевірки оскарженню підлягає рішення, прийняте за її наслідками, слідовно предметом дослідження у такому разі є сутність порушення.
Також, суд акцентує увагу на те, що якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим п.44.7 ст.44 Податкового кодексу), такі документи мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
З матеріалів справи не вбачається подання позивачем після закінчення перевірки будь-яких документів до податкового органу, зокрема, з метою спростування виявлених порушень.
Враховуючи викладене, а також пряму норму закону, яка покладає на позивача обов`язок щодо ведення обліку доходів, а також право ДПС на отримання інформації на виконання покладених на нього функцій в межах визначених законом повноважень, встановлення судом під час розгляду справи порушення ФОП ОСОБА_3 законодавства у сфері застосування реєстратора розрахункових операцій, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосованих до позивача штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.
У зв`язку із чим підстави для їх скасування відсутні.
Доводи та заперечення учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
У справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведених обставин у сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позов задоволенню не підлягає.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 6, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підпиємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , - відмовити
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова