Справа № 640/336/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Київ № 640/336/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича
про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича (далі також - відповідач, приватний виконавець), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича ВП60926479 від 20.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1244513,82 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №60926479, відкритим приватним виконавцем з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу №956, виданого 19.12.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, частка якої належить позивачу на праві власності з метою задоволення вимог Банку за Кредитним договором у сумі 397 725,40 (триста дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять п`ять) дол. США 40 центів.

Постановою від 20.12.2020 року відповідачем стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 244 513,82 грн.

Позивачем зазначено, що спірна нерухомість є єдиним місцем проживання як боржника, так і його поручителів, що унеможливлює примусове стягнення протягом дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому будь-які виконавчі дії, зокрема, і стягнення основної винагороди приватного виконавця, на думку позивача, є протиправними.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем здійснено невірний розрахунок основної винагороди.

Так, приватним виконавцем розраховано суму основної винагороди з загального розміру заборгованості за кредитним договором, в той час, як відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З огляду на викладене, позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 22.01.2020 року.

Пунктами 5, 6 резолютивної частини ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60926479. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60926479 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до 20.01.2020 року.

У судове засідання 20.01.2020 року прибув представник позивача.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем ухвали суду від 13.01.2020 року в частині подання до суду матеріалів виконавчого провадження з метою розгляду справи у встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України строк, не виконано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2020 року витребувано повторно у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №60926479, які зобов`язано подати до канцелярії суду до 31.01.2020 року. Наступне судове засідання призначено на 05.02.2020 року.

Через канцелярію суду 03.02.2020 року відповідачам подано витребувані матеріали виконавчого провадження.

Через канцелярію суду 04.02.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечує. Зазначено, що після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №198025961 від 20.12.2019 року, боржнику - ОСОБА_1 належить наступне житло:

- квартира, загальною площею 232, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартира, загальною площею 65, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, мораторій, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не розповсюджується в цьому випадку.

Також, відповідач вважає, що посилання позивача на неправомірність розрахунку основної винагороди приватного виконавця, є необґрунтованими.

Виконавчий напис, який підлягає примусовому виконанню, пропонує звернути стягнення на квартиру загальною площею 65,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цієї квартири, пропонується задовольнити вимоги іпотекодержателя у загальному розмірі 524 616, 40 дол. США.

Отже, на думку відповідача, ним здійснено правильний розрахунок основної винагороди.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання 05.02.2020 року прибув представник позивача. Належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач не прибув, участь уповноваженого представника не забезпечено.

Судом повідомлено про надходження відзиву та матеріалів виконавчого провадження, оголошено технічну перерву для ознайомлення представника позивача із цими документами.

З метою підготовки повного судового рішення за результатами розгляду справи на виконання приписів статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 14.02.2020 року.

Через канцелярію суду 10.02.2020 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому підтримано позовні вимоги.

У судове засідання 14.02.2020 року прибув приватний виконавець Яцишин А.М.

Належним чином повідомленим про дату, час місце проведення судового засідання, позивач не прибув.

Заслухавши відповідача, судом оголошено про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення, встановлено орієнтовний час його проголошення: 14.02.2020 року о 15 год. 00 хв.

На проголошення судового рішення 14.02.2020 року о 15:00 год. сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі також - Іпотекодержатель) та громадянами України ОСОБА_1 (далі також - Боржник), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі також - Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки №PML-012/150/2008/1 від 29.05.2008 року (у матеріалах справи наявний дублікат цього договору).

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайкою Наталією Миколаївною, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, складено виконавчий напис від 19.12.2019 року №956 (далі також - виконавчий напис від 19.12.2019 року №956), яким запропоновано стягнути двокімнатну квартиру, загальною площею 65, 80 кв.м., в тому числі житловою площею 35, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 <…>, громадянину України ОСОБА_2 <…>, громадянці України ОСОБА_3 <…>.

Зазначена квартира на підставі Дублікату Договору іпотеки №PML-012/150/2008/1 від 29.05.2008 року, передана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №PML-012/150/2008/1 від 29.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та громадянам України ОСОБА_1 .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропоновано задовольнити вимоги стягувача Акціонерного товариства «ОТП Банк» <…> у розмірі 524 616 (п`ятсот двадцять чотири тисячі шістсот шістнадцять) дол. США 40 центів та 137 762 (сто тридцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) гривні 27 копійок - заборгованість за кредитним договором №PML-012/150/2008, 47 090 (сорок сім тисяч дев`яносто) гривень 68 копійок - витрати, понесені АТ «ОТП Банк» за вчинення виконавчого напису.

20.12.2019 року АТ «ОТП Банк» звернулося до приватного виконавця із Заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просить прийняти до виконання виконавчий напис від 19.12.2019 року №956 з метою задоволення вимог Банку за Кредитним договором № PML-012/150/2008 від 29.05.2008 року в сумі 397 725, 40 (триста дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять п`ять) дол. США 40 центів, а також відшкодування витрат Банку по отриманню виконавчого напису - на суму таких витрат.

Постановою приватного виконавця від 20.12.2019 року відкрито виконавче провадження №60926479, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , стягувачем - АТ «ОТП Банк».

Пунктом 3 резолютивної частини постанови стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 244 513, 82 грн.

Постановою приватного виконавця від 20.12.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди (далі також - оскаржувана постанова) здійснено розрахунок основної винагороди приватного виконавця: «сума заборгованості: 524 616,40 дол. США (що еквівалентно курсу НБУ станом на 20.12.2019 року у розмірі 12 260 285,27 грн.) та 137 762, 27 грн. та 47 090,68 грн. Загальна сума заборгованості в гривні - 12 445 138,22 грн.

12 445 138,22 грн.*10% - 1 244 513,82 грн.».

Вважаючи постанову приватного виконавця від 20.12.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Законом України 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1403), Законом України від 05.06.2003 року №898-IV «Про іпотеку» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №898), Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643 (із змінами і доповненнями) (далі також - Порядок №643).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону №1404 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до абзацу 1 статті 11 Закону №898 майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до статті 41 Закону №898 реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої, пунктами 1, 15 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №1404 для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Умови визначення вартості майна боржника та оцінки майна боржника визначено статтею 57 Закону №1404.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частин першої, другої статті 31 Закону №1403 за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 31 Закону №1403 основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 31 Закону №1403 основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною шостою, абзацом 1 частини сьомої статті 31 Закону №1403 основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до статті 45 Закону №1404 Розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з абзацом 1 пункту 19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, з вказаних положень законодавства висновується, що визначенню приватним виконавцем суми основної винагороди, яка підлягає до сплати боржником у межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, передує вжиттю виконавцем дій щодо залучення суб`єкта оціночної діяльності/незалежного експерта для оцінки майна та реалізації предмета іпотеки.

Отже, відповідно до наведених положень законодавства підставою для стягнення основної винагороди є здійснення приватним виконавцем фактичних дій примусового характеру щодо виконання виконавчого документу.

Тобто, обов`язковими умовами стягнення основної винагороди у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки є фактичне виконання виконавчого документу шляхом вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а.

Отже, враховуючи, що судом встановлено та не спростовано відповідачем, що на момент винесення приватним виконавцем постанови від 20.12.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1 244 513,82 грн. приватним виконавцем не здійснено жодних виконавчих дій, спрямованих на реалізацію предмета іпотеки, суд дійшов висновку, що ця обставина унеможливлювала визначення розміру суми основної винагороди на момент відкриття виконавчого провадження.

Крім того, судом встановлено, що таку суму основної винагороди державним виконавцем обраховано не в межах вартості предмету іпотеки, як того вимагає положення абзацом 1 пункту 19 Порядку №643, частини сьомої статті 51 Закону №1404 та статті 11 Закону №898, а в межах усієї суми заборгованості ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк», запропонованої виконавчим написом від 19.12.2019 року №956, відповідно до змісту якого: «… За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропоновано задовольнити вимоги стягувача Акціонерного товариства «ОТП Банк» <…> у розмірі 524 616 (п`ятсот двадцять чотири тисячі шістсот шістнадцять) дол. США 40 центів та 137 762 (сто тридцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) гривні 27 копійок - заборгованість за кредитним договором №PML-012/150/2008, 47 090 (сорок сім тисяч дев`яносто) гривень 68 копійок - витрати, понесені АТ «ОТП Банк» за вчинення виконавчого напису.».

Суд також звертає увагу, що звертаючись 20.12.2019 року із заявою про відкриття виконавчого провадження, АТ «ОТП Банк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом від 19.12.2019 року №956 у сумі 397 725,40 (триста дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять п`ять) дол. США 40 центів, а не у сумі 524 616 (п`ятсот двадцять чотири тисячі шістсот шістнадцять) дол. США 40 центів, як запропоновано у виконавчому написі від 19.12.2019 року №956.

Встановлені судом вказані обставини також свідчать про протиправність оскаржуваної позивачем постанови в частині визначення розміру суми виконавчого збору.

Щодо положення частини сьомої статті 31 Закону №1403, відповідно до якого приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), суд зазначає наступне.

З аналізу положень Закону №1403 висновується, що законодавцем визначено одночасність винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, слід дійти висновку про правомірність винесення приватним виконавцем самої постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 20.12.2019 року одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження №60926479.

Водночас, законодавцем не встановлено обов`язку приватного виконавця одразу визначати розмір суми основної винагороди у постанові про стягнення з боржника основної винагороди, оскільки положеннями Закону 1404 містять випадки, коли виконавчий збір може бути стягнуто виконавцем після вчинення ним конкретних виконавчих дій, передбачених як Законом №1404, так і, наприклад, Законом №898, та винесення виконавчих процесуальних документів (наприклад, частина третя статті 40 Закону №1404), що унеможливлює на стадій відкриття виконавчого провадження вірно розрахувати необхідну до стягнення з боржника суму.

Отже, з огляду на викладене висновується, що під час примусового виконання виконавчого документу про звернення стягнення на предмет іпотеки, приватний виконавець виносить постанову про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, проте, не зазначаючи конкретного розміру суми виконавчого збору у постанові про стягнення з боржника основної винагороди у разі, якщо у відповідності до статті 39 Закону №898 спосіб реалізації предмета іпотеки має відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів.

Враховуючи те, що постановою приватного виконавця від 20.12.2019 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у розмірі 1 244 513,82 грн., яку визначено без проведення відповідних виконавчих дій, суд дійшов висновку, що цю суму обраховано не у встановлений законодавством спосіб, а дії державного виконавця в частині обрахунку такої суми є протиправними.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Так, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року у виконавчому провадженні №60926479 про стягнення основної винагороди у розмірі 1 244 513,82 грн. (UАН).

Здійснюючи розгляд адміністративної справи по суті, судом встановлено правомірність винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403, водночас, встановлено протиправність як вчиненого розрахунку у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, так і суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 244 513,82 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково та про вихід за межі позовних вимог шляхом викладення резолютивної частин у наступній редакції:

- визнати розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця, викладеного у мотивувальній частині постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року у виконавчому провадженні №60926479 про стягнення основної винагороди протиправним;

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року у виконавчому провадженні №60926479 про стягнення основної винагороди, відповідно до змісту якого постановлено стягнути з ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , основну винагороду у сумі 1 244 513,82 грн.

Крім того, з огляду на визначення у пункті 3 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60926479 суми основної винагороди, постановленої до стягнення з боржника, суд, з метою ефективного захисту порушеного права позивача дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування пункту 2 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60926479 в частині визначення суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 244 513,82 грн.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зауважує, що під час розгляду справи по суті, судом не встановлювалися та не оцінювалися обставини, зазначені позивачем, щодо розповсюдження мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в частині вчинення виконавчих дій щодо квартири позивача, яку заявлено до стягнення як предмету іпотеки, оскільки ці обставини не входять до кола спірних правовідносин у справі №640/336/20, якими є стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про задоволення позову частково, та з метою ефективного захисту вийшовши за межі позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з квитанцією 06.01.2020 року № позивачем сплачено судовий збір в сумі 840, 80 грн. 00 коп.

З огляду на суму судового збору, яку позивачем сплачено як за немайнову вимогу, незважаючи на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача суми сплаченого ним судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок відповідача в повному обсязі, оскільки судом встановлено протиправність визначеного розміру основної винагороди, яка оскаржувалася позивачем, та яка є складовою постанови від 20.12.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 205, 229, 241-246, 250, 271, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця, викладеного у мотивувальній частині постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року у виконавчому провадженні №60926479 про стягнення основної винагороди протиправним.

3. Визнати протиправним та скасувати пункт 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року у виконавчому провадженні №60926479 про стягнення основної винагороди, відповідно до змісту якого постановлено стягнути з ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , основну винагороду у сумі 1 244 513,82 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 20.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60926479 в частині визначення суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 244 513,82 грн.

5. В іншій частині відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 17, офіс 910) суму судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 17, офіс 910).

Повне рішення складено 14.02.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна