Справа № 0640/3919/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Житомир справа № 0640/3919/18

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію по інвалідності,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.03.2018 № 21 щодо відмови у проведенні (призначенні) на пенсію по інвалідності, з урахуванням трудового стажу, набутого на території РФ в період з 2010 по 2017 р.р. та заробітної плати за цей період;

- зобов`язати Новоград-Волинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію по інвалідності з 06.03.2018, з урахуванням стажу та заробітної плати за період роботи в Російській Федерації з 04.05.2010 по 04.10.2010, з 01.02.2012 по 25.10.2012, з 22.04.2013 по 27.10.2013, з 07.04.2014 по 03.11.2014 та з 18.04.2017 по 21.07.2017.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог указувала, що звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності, з урахуванням стажу та заробітку за час роботи в РФ з 2010 по 2017 роки, замість пенсії за віком, яка їй виплачується з 02.08.2003 за Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому були надані трудова книжка, строкові трудові договори, укладені між нею та ТОВ "Артель старателей "Бальджа", на підтвердження того, що вона працювала кухарем зазначеного Товариства з повним робочим днем, а також довідку про заробітну плату за період роботи. Рішенням Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області їй відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності, оскільки Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 не передбачено переведення з одного виду на інший вид пенсії з урахуванням стажу і заробітку набутого після призначення пенсії. Позивач вважає, що відмова відповідача є протиправною, позаяк обмежень щодо врахування стажу роботи набутого на території будь - якої з держав - учасниць Угоди, та заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, у разі призначення іншого виду пенсії положення цієї Угоди не містять.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

Відповідачем направлено до суду відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Новоград - Волинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вказано, що стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 та заробітна плата за цей період враховується лише для призначення пенсії. Для проведення перерахунку пенсій, переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які після призначення пенсії продовжували працювати за межами України, підстав немає.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи наведені у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що позивач перебуває на обліку в Новоград - Волинському об`єднану управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як отримувач пенсії за віком з 02.08.2003.

Рішенням Новоград - Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 21 від 12.03.2018 відмовлено в переводі на пенсію по інвалідності з урахуванням стажу та заробітку з 2010 року по 2017 рік, так як Угодою про гарантії прав громадян - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди зараховується трудовий стаж набутий на території будь - якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Перевод з одного виду на інший вид пенсії з врахуванням стажу і заробітку набутого після призначення пенсії даною Угодою не передбачений.

Про відмову в переводі з 06.03.2018 на пенсію по інвалідності, з урахуванням стажу та заробітку з 2010 року по 2017 рік згідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач повідомив ОСОБА_1 листом від 12.03.2018. При цьому, посилаючись на положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач указав, що стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць вищезазначеної Угоди та заробітна плата за цей період враховується лише для призначення пенсій. Для проведення перерахунку пенсій, переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які після призначення пенсії продовжували працювати за межами України, підстав немає. Таким чином, підстав для проведення переводу пенсії на пенсію по інвалідності з урахуванням стажу та заробітної плати за періоди роботи в Російській Федерації з 04.05.2010 по 04.10.2010, 01.02.2012 по 25.10.2012, 22.04.2013 по 27.10.2013, 07.04.2014 по 03.11.2014, 18.04.2017 по 21.07.2017, набутого після призначення пенсії, немає.

Одночасно вказано, що без врахування даного стажу та заробітку перевод на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" недоцільний.

Вважаючи протиправною відмову у зарахуванні періоду роботи та заробітної плати, набутого після призначення пенсії, та, відповідно, відмову в переведенні на пенсію по інвалідності, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом ураховано наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України закріплено, що виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями частини 3 вказаної статті Закону № 1058-IV визначено, що у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно із статтею 34 Закону № 1058-IV, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Як було зазначено вище, позивач перебуває на обліку в Новоград - Волинському об`єднану управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсії за віком з 02.08.2003.

Разом з цим, із довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 029294 вбачається, що 08 лютого 2018 року за результатами первинного огляду Новоград - Волинською міськміжрай МСЕК ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІ групи з 5 лютого 2018 року, безстроково.

У зв`язку з цим позивач звернулася до Новоград - Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перехід на пенсію по інвалідності з 06.03.2018. При цьому надала трудову книжку, довідку про заробіток та строкові трудові договори між ТОВ "Артель старателей бальджа" за періоди роботи з 04.05.2010 по 04.10.2010, 01.02.2012 по 25.10.2012, 22.04.2013 по 27.10.2013, 07.04.2014 по 03.11.2014, 18.04.2017 по 21.07.2017, на підтвердження набутого після призначення пенсії за віком стажу.

Рішенням Новоград - Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 21 від 12.03.2018 відмовлено в переводі на пенсію по інвалідності з урахуванням стажу та заробітку з 2010 року по 2017 рік, так як Угодою про гарантії прав громадян - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 перевод з одного виду на інший вид пенсії з врахуванням стажу і заробітку набутого після призначення пенсії не передбачено.

За змістом статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788-XII) пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

13 березня 1992 року в місті Москві підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно із ст. 6 вказаної Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

У статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 закріплено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Листом Мінсоцполітики від 22.12.2018 № 84/0/249-18 підтверджено, що Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 діє на даний час і поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

У контексті наведеного суд відмічає, що в березні 2018 року позивач звернулася до Новоград - Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про переведення із одного виду пенсії на інший. При цьому заява про призначення пенсії по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положень Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 ОСОБА_1 подана вперше.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію по інвалідності повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.

За наведених обставин, суд критично оцінює твердження відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи після призначення пенсії за віком за межами України.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 вказаного Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із положеннями п. 22 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що єдиною підставою для визначення трудового стажу є трудова книжка, а у разі її відсутності або відповідних відомостей у ній уточнюючі довідки або рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Отож, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

У світлі наведених правових норм суд відмічає, що трудова книжка (вкладка до трудової книжки), оформлена на ім`я ОСОБА_1 містить записи № 1-11 щодо зарахування її на роботу кухарем за строковими трудовими договорами в ТОВ "Артель старателей бальджа" та звільнення з роботи, а саме в періоди з 04.05.2010 по 04.10.2010, 01.02.2012 по 25.10.2012, 22.04.2013 по 27.10.2013, 07.04.2014 по 03.11.2014, 18.04.2017 по 21.07.2017.

Нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 роботодавцем за вказаний період підтверджено довідкою № 177 від 30.11.2017.

За наведених обставин, а також ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, суд приходить до висновку, що наведеними відомостями в трудовій книжки стверджується факт роботи позивача кухарем, який є достатньою підставою для підтвердження вказаного стажу та зарахування періоду роботи під час призначення пенсії по інвалідності.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне, з метою відновлення порушених прав позивача, визнати протиправним і скасувати рішення Новоград - Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 21 від 12.03.2018 про відмову позивачу в переході на пенсію по інвалідності з урахуванням стажу та заробітку з 2010 року по 2017 рік та зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію по інвалідності з 06.03.2018, зарахувавши до загального та страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки з 04.05.2010 по 04.10.2010, з 01.02.2012 по 25.10.2012, з 22.04.2013 по 27.10.2013, з 07.04.2014 по 03.11.2014 та з 18.04.2017 по 21.07.2017, та врахувати заробітну плату за відповідні періоди, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що позов слід задовольнити.

В силу приписів ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область,11708, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію по інвалідності задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Новоград - Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 21 від 12.03.2018 про відмову в переході на пенсію по інвалідності з урахуванням стажу та заробітку з 2010 року по 2017 рік.

Зобов`язати Новоград - Волинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 06.03.2018, зарахувавши до загального та страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки з 04.05.2010 по 04.10.2010, з 01.02.2012 по 25.10.2012, з 22.04.2013 по 27.10.2013, з 07.04.2014 по 03.11.2014 та з 18.04.2017 по 21.07.2017, та врахувати заробітну плату за відповідні періоди, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко