Справа № 260/1350/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2020 рокум. Ужгород№ 260/1350/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Міци О.-Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився;

представник позивача: Дідо Андрій Михайлович - не з`явився;

відповідач: Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради - представник - Трускавецька Діана Ігорівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл.. Ш.Петефі, 24, 26, ), в якому просила суд: "1. Визнати протиправним рішення Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської Ради від 23.08.2019 року, яким мені - ОСОБА_1 відмовлено у праві на отримання державної допомоги при народженні дитини; 2. Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської Ради, , м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 24,26 призначити та виплатити мені ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з існуванням на те об`єктивних причин.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мелен, Франція народився син позивача ОСОБА_2 . 23 квітня 2019 року позивач звернулася до відповідача з метою призначення допомоги у зв`язку з народженням дитини де останній усно повідомили про необхідність підтвердження громадянства України дитини в міграційній службі. 30 квітня 2019 року звернулася до міграційної служби щодо підтвердження громадянства України сина - ОСОБА_2 , де в свою чергу усно повідомили про необхідність оформлення нотаріально засвідченої заяви від батька дитини про надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини на території України та набуття нею громадянства України. На виконання зазначених вимог міграційної служби, 06 травня 2019 року з Франції прибув чоловік позивача, з яким позивач перебуває у цивільному шлюбі, та батько дитини, цього ж дня було оформлена відповідна заява від батька дитини й 07 травня 2019 року подана до міграційної служби. 27 червня 2019 року була отримана довідка № 253 про реєстрацію особи громадянином України, згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 набув громадянства України на підставі статті 7 частини 1 Закону України "Про громадянство" з ІНФОРМАЦІЯ_2 - за народженням. На підставі вказаної довідки про громадянство, 19 серпня 2019 року позивачем було отримано довідку про реєстрацію місця проживання дитини, й 20 серпня 2019 року позивач повторно звернулася до відповідача про призначення допомоги при народженні дитини, разом з тим 23 серпня 2019 року було отримано письмову відмову з мотивів зверненням із відповідною заявою за спливом 12 місяців після народження дитини. Позивач вважає дану відмову протиправною, оскільки дитина народилася за кордоном, у Франції. У зв`язку з пологами та грудним немовлям, не мала можливості відразу звернутися до компетентних органів України щодо призначення допомоги у зв`язку з народженням дитини, перший приїзд позивача до України мав місце 16 квітня 2019 року, а 23 квітня 2019 року - до спливу 12 місячного строку позивач звернулася до відповідача, однак виготовлення всіх необхідних документів зумовило перевищення вказаного строку з незалежних від позивача причин.

У відзиві на позов представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що відповідно до статті 11 частини 7 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Дата народження ОСОБА_2 , дитини позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач звернулася за отриманням допомоги при народженні дитини 20 серпня 2019 року, більш ніж через два місяці після закінчення законного строку звернення, відтак відмова відповідача є законною. Разом із тим, вимоги Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" щодо строку звернення за призначенням допомоги відомі позивачеві із власного досвіду, оскільки отримувала допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата звернення за отриманням допомоги - 23 вересня 2015 року.

12 грудня 2019 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі, на підставі наявних матеріалів в справі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 72).

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 85), про судове засідання 07 лютого 2020 року позивач був повідомлений належним чином.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, у відповідності до статті 205 КАС України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , виданого 18 червня 2018 року в м. Мелен, Франція, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Мелен, батьками якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.а.с. 14-17).

27 червня 2019 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Закарпатській області, видано довідку № 253, відповідно до якої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 набув громадянства України на підставі статті 7 частини 1 Закону України "Про громадянство" (а.с. 14).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 19 серпня 2019 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

20 серпня 2019 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради із заявою № 931214 про призначення та виплату державної допомоги при народженні дитини (а.с.а.с. 36-38).

Листом від 23 серпня 2019 року № 34-04-04-01/3209 Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради позивачу було повідомлено про відмову у призначенні та виплати допомоги при народженні дитини з посиланням на те, що остання звернулася з пропуском дванадцяти місячного строку з дня народження дитини, для подання такого звернення (а.с. 22).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам України право на соціальний захист.

Відповідно до статті 13 частини 1 Закону України "Про охорону дитинства" з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими законами України.

Забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до статті 6 частини 2, статті 19 частини 2, статті 68 частини 1 Конституції України - вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з врахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення (далі по тексту - Закон України - № 2811-ХII).

Відповідно до статті 3 частини 1 пункту 2 Закону України № 2811-ХII, відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини.

Згідно із статтею 10 частиною 1 Закону України № 2811-ХII, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 Закону України № 2811-ХII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Стаття 5 Закону України № 2811-ХII визначає, що всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Допомога у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині 2 статті 4 цього Закону, призначається і виплачується за місцем основної роботи (служби).

Також, на виконання зазначених положень Закону України № 2811-ХII прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми" (далі по тексту - Порядок № 1751).

За пунктом 2 Порядку № 1751, призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Отже, вищезазначеними нормами передбачено, що призначення і виплата допомоги при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України органами соціального захисту населення України. Тобто, у даному випадку законодавство передбачає єдиний спосіб отримання такої допомоги, шляхом звернення до відповідного органу.

Відповідно до статті 6 Закону України № 2811-ХII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

Відповідно до статті 11 Закону України № 2811-ХII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно із пунктом 12 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

За пунктом 13 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.

Суд зазначає, що нормами Закону України № 2811-ХII та Порядку № 1751 передбачено підставу при наявності якої відповідна допомога не призначається, а саме у разі народження мертвої дитини, інших підстав щодо не призначення допомоги законодавство не містить.

Тобто законодавцем встановлено випадок, коли особа немає взагалі права на отримання спірної допомоги.

Разом з цим, вказаними нормами передбачені певні обмеження щодо строку подання заяви про призначення виплати допомоги.

Як було встановлено судом, 20 серпня 2019 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради із заявою № 931214 про призначення та виплату державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.а.с. 36-38), однак листом від 23 серпня 2019 року № 34-04-04-01/3209 відповідачем було відмовлено у призначенні та виплати допомоги при народженні дитини з посиланням на те, що позивач звернулася з пропуском дванадцяти місячного строку з дня народження дитини, для подання такого звернення (а.с. 22).

Суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем було пропущено строк звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дітей.

Отже, при зверненні позивача до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідачем вірно зазначено, що позивач звернулася з пропуском дванадцяти місячного строку з дня народження дитини, встановленого для подання такого звернення.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини з пропуском дванадцяти місячного строку з дня народження дитини. Однак, пропуск строку звернення із заявою, не позбавляє позивача та її дитину гарантованого права на отримання допомоги виходячи з наступного.

Суд зазначає, що позивачем фактично заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 7 частини 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 3 пунктом 1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Підставою для відмови у призначенні допомога при народженні дитини відповідачем зазначено порушення встановленого законодавством терміну подано вищезазначених документів.

Суд зазначає, що позивач і її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у пункті 23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

У будь-якій промислово-розвинутій цивілізованій державі, де існують ринкові відносини, соціальне забезпечення займає важливе місце в системі гарантій здійснення прав і свобод громадян. Держава, яка забезпечує своїм громадянам на підставі закону гідний рівень життя і вільний розвиток є соціальною. Вона створює систему соціального забезпечення, бере участь у фінансуванні пенсій, допомог, компенсацій, медичних та інших соціальних послуг.

Отже, важливим інститутом права соціального забезпечення є інститут державних допомог. У свою чергу важливим інститутом державної допомоги є інститут державної допомоги сім`ям з дітьми, суть якого полягає перед усім у виконанні демографічної функції права соціального забезпечення, у поліпшенні матеріального становища сімей з дітьми та створенні найсприятливіших умов для розвитку підростаючого покоління. Його значущість в праві соціального забезпечення має юридичне обґрунтування і віддзеркалюється, насамперед, в таких нормативно-правових актах, як: Декларація про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї і жінок, схвалена постановою Верховної Ради України від 5 березня 1999 року № 475-ХІV. Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року. Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Метою соціальної політики є створення умов для розвитку та оптимального функціонування соціальних відносин, надання особливого захисту тим верствам населення, які його потребують, а саме об`єктам соціальної політики, розв`язання або пом`якшення соціальних проблем, спричинених економічними обставинами або несподіваною чи ненормальною поведінкою особи. Тому, соціальний захист населення повинен бути одним з пріоритетних напрямів соціально-економічної політики будь-якої цивілізованої держави.

У відповідності до пункту 6 Розділу II (Головні напрями державної політики України стосовно сім`ї та жінок) Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок, що схвалена Постановою Верховною Ради України 05 березня 1999 року за № 475-XIV, головним напрямом державної політики України стосовно сім`ї та жінок є, зокрема, створення сприятливих умов для повноцінного розвитку та виховання дітей у сім`ї.

Загалом, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Даний позов фактично заявлений в інтересах дітей для їх належного матеріального забезпечення. Тобто, в спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків, з тих чи інших підстав, до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В означеному спорі суд вважає за необхідне застосувати принцип верховенства права.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції про права дитини, пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, для ефективного захисту прав позивача (виходячи з інтересів дитини), яка фактично діє в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, суд вважає, за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 , державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Закарпатський окружний адміністративний суд наголошує на тому, що у відповідності до статті 2 КАС України, її частини 1, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів саме фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на отримання спірної допомоги передбачено законодавством України, гарантоване Конституцією України, а тому, у розумінні статті 2 КАС України, її частини 1, виконуючи завдання, яке стоїть перед адміністративним судочинством, зокрема щодо справедливого вирішення судом спору, необхідно зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 , державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, як було зазначено судом вище, суть такої допомоги, її природа зводиться до того, що така допомога є фактично допомогою самій дитині, а не отримання такої допомоги призводить до порушень інтересів цій дитини.

Вирішуючи даний спір суд виходить саме з інтересів дитини позивача.

Наявність у листі Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 23 серпня 2019 року за № 34-04-04-01/3209 позиції, щодо відмови позивачеві у призначенні державної допомоги при народженні дитини (а.с. 22), не унеможливлює призначення та виплату ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл.. Ш.Петефі, 24, 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 , державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 07 лютого 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було виготовлено 12 лютого 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко