Справа № 156/212/16-а
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2020 року

м.Київ

справа №156/212/16-а

провадження №К/9901/50225/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 (головуючий суддя Судова-Хомюк Н.М., судді Гуляк В.В., Коваль Р.Й.)

у справі № 156/212/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області,

третя особа: ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування рішення, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернулася до суду з позовною заявою до Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області, в якій просило суд визнати незаконним та скасування рішення виконкому цієї ради від 24.07.2008 № 94 "Про дозвіл на внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1".

2. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09.08.2016 до участі у справі було залучено як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

3. Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 14.11.2016 у справі №156/212/16-а позов задоволено повністю.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі №156/212/16-а постанову Горохівського районного суду Волинської області від 14.11.2016 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

5. ОСОБА_1 з постановою суду апеляційної інстанції не погодилася, тому звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі №156/212/16-а та залишити в силі постанову Горохівського районного суду Волинської області від 14.11.2016 у справі №156/212/16-а.

ІІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області від 27.02.2006 №15 «Про затвердження рішення житлової комісії по розподілу житлової площі відповідно до кількості сімей в гуртожитку по АДРЕСА_1» було затверджено список громадян, які мають право на житло після проведення реконструкції гуртожитків та набуття статусу багатоквартирного будинку, та вирішено замовити проектно-кошторисну документацію на реконструкцію гуртожитку для набуття статусу багатоквартирного житлового будинку. Згідно з вищевказаним списком сім'ї ОСОБА_3, яка складається з 5-ти осіб, виділено 3 кімнати площею від 40,0 кв.м. до 68,0 кв.м., сім'ї ОСОБА_2, яка складається з 2-х осіб, - одну кімнату площею від 16,0 кв.м. до 27,3 кв.м.

7. Рішенням Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області від 20.02.2007 № 32 «Про затвердження розподілу площі квартир по АДРЕСА_1» було затверджено розподіл загальної площі між членами кооперативу «Єдність» по АДРЕСА_1, де ОСОБА_2 виділено 31,82 кв.м., а ОСОБА_3 - 82,59 кв.м.

8. Із протоколу зборів членів кооперативу «Єдність» від 02.12.2007 вбачається, що вищевказані збори вирішили після виготовлення проектно-кошторисної документації провести розподіл квартир по АДРЕСА_1 між членами кооперативу згідно з рішенням виконкому Іваничівської селищної ради від 27.02.2006 № 15. Зборами попереджено усіх засновників про необхідність переселитися згідно з розробленим планом реконструкції квартир та приступити до будівельних робіт по реконструкції відповідно до плану і дозволу на виконання робіт від 29.07.2007 № 30. Термін робіт - 14 діб.

9. Згідно з довідкою про склад сім'ї від 02.09.2008 № 1228, виданої ВУЖКГ смт. Іваничі, в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровано 6 осіб, а саме: ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_5 (мати), ОСОБА_6 (сестра), ОСОБА_7 (дід).

10. Довідкою про склад сім'ї від 13.05.2016 № 1183, виданою ВУЖКГ смт.Іваничі, стверджується, що в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровано 8 осіб, а саме: ОСОБА_1 (уповноважений власник, співвласник), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_5 (мати), ОСОБА_9 (сестра), ОСОБА_10 (племінник), ОСОБА_11 (племінник).

11. Рішенням Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області від 24.07.2008 №94 «Про дозвіл на внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1» було внесено зміни до п.2 рішення виконкому цієї селищної ради від 20.02.2007 №32 «Про затвердження розподілу площ квартир по АДРЕСА_1» і викладено цей пункт у такій редакції: «Збільшити загальну площу житла ОСОБА_2 з 31,82 кв.м. до 42,76кв.м., зменшити загальну площу житла ОСОБА_5 з 82,59кв.м. до 67,18кв.м.», а також затверджено протокол загальних зборів кооперативу «Єдність» від 11.06.2008.

12. Вважаючи таке рішення незаконним та таким, що прийняте відповідачем без належного обґрунтування та без повідомлення і без згоди сім'ї ОСОБА_3, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

13. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок ухвалення виконкомом Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області рішення № 94 від 24 липня 2008 року "Про дозвіл на внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1" відповідачем фактично було надано дозвіл на зменшення житлової площі членів сім'ї позивача, при чому таке рішення було прийнято без з'ясування волі позивача на перепланування жилого приміщення, що призвело до суттєвого порушення її прав та інтересів, і тому, на думку суду, вищевказане рішення підлягає скасуванню.

14. Апеляційний адміністративний суд з такими висновками не погодився і, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з відсутності порушеного права ОСОБА_1 у цій справі.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції невірно вважав про відсутність у позивача порушеного права, оскільки ОСОБА_1 проживала і була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з дня свого народження, з 1984 року. При цьому про порушення своїх прав позивач дізналася лише в 2016 році під час судового розгляду ОСОБА_12 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

17. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

18. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття постанови судом першої інстанції) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст.ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

19. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

20. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

21. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

22. У цій справі, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з рішенням відповідача в частині надання дозволу на зміну площ житла.

Проте заявлені в справі вимоги безпосередньо стосуються речових прав позивача і третьої особи. Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення селищної ради як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки право власності на майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

23. Суди першої та апеляційної інстанцій розглядали цю справу як публічно-правовий спір.

Проте з установлених судами фактичних обставин справи вбачається, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

24. Суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у ОСОБА_1 порушеного права, натомість у позовній заяві та касаційній скарзі вона посилається на те, що її право порушено, оскільки вона зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 1984 року.

До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

У цій справі необхідно дослідити фактичні обставини справи та встановити порушення речових прав ОСОБА_1 на частину спірної квартири, спричинені рішенням відповідача. Але, у випадку наявності відповідного порушення речових прав позивача, їх неможливо захистити у порядку адміністративного судочинства.

25. Слід звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі №820/3534/17 дійшла висновку, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об'єкт нерухомого майна, то спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

26. Враховуючи викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що залежно від суб'єктного складу учасників справи судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати за правилами цивільного судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, в зв'язку з чим за правилами ст. 354 КАС України провадження у справі підлягає закриттю.

27. Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у даній справі.

Керуючись статтями 345, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Горохівського районного суду Волинської області від 14.11.2016 і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі №156/212/16-а - скасувати.

Провадження у справі №156/212/16-а - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя І.В. Желєзний