Справа № 810/5147/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/5147/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника міського голови Броварської міської ради Резніка Олександра Вікторовича, Броварської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до заступника міського голови Броварської міської ради Резніка Олександра Вікторовича (далі - відповідач 1), Броварської міської ради (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 за відмову повідомити про дії, вчиненні щодо контролю за виконанням рішення сесії міської ради від 15.08.2018 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», про дії вчиненні для забезпечення виконання рішення сесії за неналежний контроль на виконання рішення міської ради від 15.08.2017, за відмову надати протокол розгляду скарг позивача, за надання необґрунтованої відповіді позивачу на його звернення від 02.07.2018 та взаємовиключних мотивів, за надання недостовірної інформації, за порушення прав позивача на присутність при розгляді питань, які його стосуються, за розгляд скарги пільгової категорії громадян, розгляд яких не належить до повноважень відповідача, за надання відповіді без повідомлення способу оскарження прийнятої відповіді; 2) зобов`язати відповідача 1 повідомити до суду та позивача про дії вчинені щодо контролю за виконанням рішення сесії міської ради від 15.08.2018, надати результати перевірки скарги від 29.03.2018 №9-5-Л-743 з наданням документів згідно з якими встановлено, що термін виготовлення проекту землеустрою згідно з договором № 423-фо-пз-17 не порушено та надати протокол розгляду скарги позивачеві; 3) зобов`язати відповідача 2 відшкодувати позивачеві матеріальні збитки в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. та стягнути кошти в розмірі 500 000,00 грн. на користь позивача; 4) зобов`язати відповідача 2 відшкодувати позивачеві моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. та стягнути кошти в розмірі 500 000,00 грн. на користь позивача; зобов`язати відповідача 1 надати позивачеві належну, обґрунтовану відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян» на звернення позивача від 02.07.2018.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача 1, вчинені під час розгляду заяви позивача від 02 липня 2018 року, зобов`язано відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 02 липня 2018 року та надати позивачеві обґрунтовану відповідь, з урахуванням всіх висновків суду. В задоволенні іншої частини позовної заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач не отримував жодної відповіді по суті звернення до відповідача 1 щодо інформації про хід здійснення контролю за виконання рішення міської ради від 15.08.2017 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, громадських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1» . Також апелянт вважає, що у зв`язку з бездіяльністю та протиправними діями відповідачів він не отримав земельну ділянку у власність, що стало причиною його моральних страждань та матеріальних втрат з підстав чого останній вимагає відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

У відповідь на апеляційну скаргу відповідачі подали відзив, в якому зазначили, що повністю підтримують суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, оскільки апелянтом на підтвердження зазначених вимог не надано до суду належних та допустимих доказів.

В свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній вимагає задовольнити позовні вимоги в повному обсязі із відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та представника відповідачів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус інваліда ІІ групи, що надає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також позивач належить до інвалідів ІІІ групи і має право на пільги та переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни (а.с. 7).

Позивач звернувся до відповідача 1 із заявою від 02.07.2018 № 9-5-Л-1865, у якій просив повідомити та роз`яснити дії останнього щодо контролю за виконанням рішення сесії міської ради 15.08.2018 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 8), про надання якого було прийнято рішенням Броварською міською радою Київської області від 15.08.2017 № 647-31-07 (а.с. 12).

Листом від 13.07.2018 вих. № 9-7-2339 (а.с. 9) відповідач повідомив позивача про те, що останній вже звертався з питанням про виготовлення проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки із заявою від 18.04.2018, за наслідками розгляду якої відповідачем йому була надана повна та змістовна відповідь листом від 02.05.2018 вих. № 9-7-1377 (а.с. 38)

Так, зі змісту листа від 02.05.2018 вих. № 9-7-1377 вбачається, що позивачу було повідомлено , наступне:

стосовно розгляду скарги позивача за участю посадових осіб органу місцевого самоврядування роз`яснено, що законодавством України не заборонено залучення спеціалістів під час розгляду звернень громадян; стосовно твердження позивача про те, що його неправомірно було запрошено на розгляд скарги з телефону юридичного відділу виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, який не має жодного відношення до його скарги, повідомлено, що, відповідно до «Інструкції з організації роботи щодо розгляду звернень у виконкомі, управліннях, відділах та інших структурних підрозділах Броварського міськвинкому», його звернення згідно з резолюцією міського голови було направлено до розгляду, в тому числі і до юридичного відділу виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, також зазначено, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку викликати громадян на розгляд звернення (скарги) з певного встановленого номеру телефону;

стосовно проведення службового розслідування відносно посадових осіб органу місцевого самоврядування, зазначено, що підстав для проведення такого розслідування немає, відповідно до аналізу його скарги та норм чинного законодавства; стосовно забезпечення виготовлення позивачеві проекту землеустрою, повторно повідомлено, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 580 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був направлений на погодження до Головного управління Держгеокадастру Черкаської області, у зв`язку з тим, що він декілька разів повертався з відмовою в погодженні та враховуючи те, що 17.04.2018, проект вкотре направлено на погодження, позивач зможе отримати його відразу як він буде повернутий;

стосовно порушень терміну розробки проекту землеустрою зазначено, що відповідно до пояснень директора КП «Бровариземлеустрій» терміни не порушено, та зауважено, що вказане комунальне підприємство є окремою юридичною особою, а тому позивач має право самостійно звернутись до керівника підприємства для з`ясування питань, що виникли;

стосовно надання можливості позивачу виступу на сесії Броварської міської ради Київської області повідомлено, що відповідно до положень регламенту Броварської міської ради Київської області відкритість міської ради забезпечується через можливість бути присутніми на всіх засіданнях громадян, яким надається право на виступи, репліки та запитання,- після розгляду основних питань порядку денного сесії в питанні «Різне» головуючий надає до 30 хв. для виступів депутатів та особам, присутнім на засіданні, особи, які бажають виступити, завчасно, не пізніше одного дня до пленарного засідання, надають секретарю ради текст виступу у письмовому вигляді для оформлення орієнтовного переліку виступів та визначення їх черговості;

додатково повідомлено, що розгляд скарги ОСОБА_1 відбувався у присутності позивача, 18.04.2018, на особистому прийомі міського голови;

роз`яснено, що кожна особа має право у встановленому порядку звернутись до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, у випадку незгоди з діями або бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей про дії щодо контролю за виконанням рішення сесії міської ради від 15.08.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при дослідженні двох відповідей відповідачів на звернення позивача від 18 квітня 2018 року та від 02 липня 2018 року судом встановлено, що вони були різними за змістом та не містили відповідей на поставлені позивачем запитання, а вимоги позивача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди суд визнав необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 40 Конституції України Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює, зокрема, Закон № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З огляду на припис ст. 40 Конституції України цей обов`язок незалежно від того, чи він конкретизується як відповідне повноваження органу державної влади в Основному Законі, чи в інших нормативно-правових актах, має виконуватися в порядку, визначеному законом.

За приписами ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 8 Закону № 393/96-ВР передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено ст. 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Аналіз викладених положень Закону дає підстави для висновку, що підприємство, установа, організація може відмовити у розгляді звернення з підстав, визначених у ч. 2 ст. 8 Закону № 393/96-ВР за наявності сукупності таких умов:

1) звернення подане від однієї і тієї ж особи до одного і того ж органу (тотожність суб`єктів) і стосується одного і того ж питання (тотожність змісту);

2) попереднє звернення вирішено по суті.

У своїй відповіді від 13 липня 2018 року відповідач зазначає, що вже 02.05.2018 надавав відповідь на звернення позивача від 18 квітня 2018 року № 9-5-Л-500/у (а.с. 41), яке аналогічне за змістом зверненню від 02 липня 2018 року № 9-5-Л-1865 (а.с. 8), у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив позивачеві у розгляді повторного звернення.

За наслідками дослідження наданої на звернення позивача від 02.07.2018 відповіді відповідача від 13.07.2018 № 9-7-2339 встановлено, що вона в повному об`ємі не відповідає вимогам, що встановлені Законом № 393/96-ВР. Згідно із самим текстом відповіді по жодному з питань, які були поставлені позивачем у зверненні від 02.07.2018 № 9-5-Л-1865 відповіді надано не було, як і не було роз`яснено позивачу про право на оскарження отриманої відповіді.

Відповідь на звернення повинна відповідати змісту порушених у ньому питань.

При дослідженні двох відповідей на звернення позивача від 18 квітня 2018 року та від 02 липня 2018 року вбачається, що вони різні по змісту поставлених питань.

Надання органом, якому адресоване звернення, що подане відповідно до Закону № 393/96-ВР, відповіді на питання, що не були зазначені у зверненні, або відповіді, що не містить викладу обставин, про якій йдеться у поданому зверненні, не дає підстав для висновку, що відповідне звернення є вирішеним.

Якщо орган, якому адресоване звернення, не може дати відповіді на порушені у ньому питання, відповідь, що направляється за результатами розгляду звернення, повинна містити опис обставин, що не дають можливості розглянути звернення у відповідній частині.

Таким чином, лист відповідача від 13.07.2018 № 9-7-2339 не містить жодної відповіді на питання, поставлені у зверненні позивача про контроль за виконанням або причин невиконання рішення міської ради від 15 серпня 2017 року (а.с. 12), про причини не запрошення позивача на сесію міської ради, про порядок та результати перевірки скарги від 29 березня 2018 року.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, що виразились в неналежному розгляді звернення, та вимоги про зобов`язання відповідача надати ґрунтовну відповідь на кожне питання звернення від 02 липня 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про компенсацію відповідачем 2 матеріальних збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону № 393/96-ВР встановлено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України, частиною 1 якого передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Майнова (матеріальна) шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Об`єктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші. Майнова шкода поділяється на реальні збитки фактичні втрати, пов`язані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, пов`язані із відновленням свого порушеного права, а також упущену вигоду/доходи, які особа могла б одержати, якщо б її право не було порушено.

Доказів понесення позивачем будь-яких матеріальних втрат у зв`язку з порушенням відповідачем порядку розгляду його звернення матеріали справи не містять.

Сам по собі факт ненадання повної відповіді на звернення не означає заподіяння матеріальної шкоди.

Беручи до уваги недоведеність позивачем фактів понесення ним матеріальних збитків у зв`язку з неправомірними діями відповідача під час розгляду звернення, вимоги позивача про компенсацію та стягнення з відповідача коштів у розмірі 500 000,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, який в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідачів з метою реалізації власних прав, зокрема зі скаргою від 18 квітня 2018 року (а.с.41 т.1) щодо можливих неправомірних та дискримінаційних дій КП «Бровари-землеустрій» під час виготовлення проекту землеустрою згідно з Договором №423-фо-пз-17 та втручань в роботу зазначеного підприємства керівника юридичного відділу Броварської міської ради Баба-Мірзоєва А .В., земельного відділу Броварської міської ради і притягнення винних осіб до відповідальності та в подальшому позивач звертався зі зверненням від 02 липня 2018 року (а.с.8 т.1) щодо наслідків розгляду його скарги від 18 квітня 2018 року із наданням відповідних матеріалів та повідомлення про окремі дії та обставини стосовно вчинення контролю за виконанням рішення сесії Броварської міської ради від 15 серпня 2017 року (помилково зазначено дату рішення 15 серпня 2018 року), проте, як встановлено судом, ні у відповіді від 02 травня 2018 року №9-7-1377 (а.с.38 т.1), ні у відповіді від 13 липня 2018 року №9-7-2339 (а.с.9 т.1) позивачу не було надано належної та вичерпної відповіді на поставлені ним питання.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 500000,00 грн позивач пов`язує з тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх службових повноважень і умисними діями, наслідком яких є набуття у власність земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 співробітником Броварської міської ради ОСОБА_3 , а не позивачем, якому рішенням Броварської міської ради від 15 серпня 2017 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на вказану земельну ділянку (а.с.82 т.1). Позивач зазначає, що в подальшому відповідачами чинились перешкоди в наданні інформації стосовно рішень міської ради, в оскарженні рішень міської ради, надання інформації про результати розгляду скарг, що призвело до позбавлення позивача права на набуття земельної ділянки у власність та завдало тяжких моральних страждань, які потребують повного відшкодування.

В судовому засіданні позивач підкреслив, що він має загострене відчуття справедливості, однак такої справедливості від відповідачів він не дочекався, що призвело до розчарувань і моральних страждань та психічного напруження, пов`язаних з такою діяльністю народних обранців громади під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, представник відповідача визнав факт наявності протиправних дій з боку заступника міського голови Броварської міської ради Резніка Олександра Вікторовича при розгляді заяви позивача від 02 липня 2018 року, повністю погодившись із рішенням суду першої інстанції, при цьому, незважаючи на тривалий проміжок часу, що минув після подання ОСОБА_1 відповідної заяви (півтора роки), останній так і не отримав належної і повної відповіді на своє звернення.

Відповідачами не доведено, що такі протиправні дії не викликали у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням відповіді, розчарування в діяльності народних обранців громади та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Відтак, колегія суддів доходить висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2018 року та надання відповіді на неї від 13 липня 2018 року №9-7-2339, яка не може вважатись повною та обґрунтованою.

Що стосується розміру моральної шкоди, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями та суд має встановити фактичні обставини справи і має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що моральна шкода в розмірі 500000,00 грн позивачем розрахована з урахуванням не лише не наданням належної відповіді на його заяву від 02 липня 2018 року, а й створенням перешкод в наданні інформації стосовно рішень міської ради, в оскарженні рішень міської ради, надання інформації про результати розгляду скарг та позбавлення позивача права на набуття земельної ділянки, беручи до уваги, що в рамках даної судової справи вирішується виключно спір стосовно не надання належної відповіді на заяву ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що справедливим розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку є 5000,00 грн, що підлягає присудженню в повному обсязі з Броварської міської ради на користь позивача, оскільки Відповідач 1 - заступник міського голови Броварської міської ради Резніка О.В. є посадовою особою органу місцевого самоврядування - Броварської міської ради (Відповідач 2).

В той же час, доводи апелянта, викладені на обґрунтування вимог про визнання протиправними (дій) бездіяльності відповідача, що виразилась у бездіяльність відповідача 1 за відмову повідомити про дії вчиненні щодо контролю за виконанням рішення сесії міської ради від 15.08.2018 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», про дії вчиненні для забезпечення виконання рішення сесії за неналежний контроль на виконання рішення міської ради від 15.08.2017, за відмову надати протокол розгляду скарг позивача, за надання необґрунтованої відповіді позивачу на його звернення від 02.07.2018 та взаємовиключних мотивів, за надання недостовірної інформації, за порушення прав позивача на присутність при розгляді питань, які його стосуються, за розгляд скарги пільгової категорії громадян, розгляд яких не належить до повноважень відповідача, за надання відповіді без повідомлення способу оскарження прийнятої відповіді, пов`язані винятково із суперечністю наданої відповідачем відповіді на запит вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, а тому не приймаються судом, оскільки вони охоплюються визнанням протиправними дій під час розгляду заяви позивача від 02 липня 2018 року та зобов`язанням відповідача повторно розглянути вказану заяву із наданням обґрунтованої відповіді, що фактично є предметом спору в цій справі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 855/270/19, який в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, процесуальним законодавством до повноважень адміністративного суду, у разі задоволення позовних вимог, віднесено, зокрема, визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язати його утриматись від вчинення певних дій/вчинити певні дії, при цьому суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення питання щодо розгляду заяви позивача та втручатися в дискреційні повноваження відповідача, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав та інтересів позивача буде саме визнати протиправними дії відповідача 1, вчинених під час розгляду заяви позивача від 02 липня 2018 року та зобов`язання його повторно розглянути заяву позивача від 02 липня 2018 року із наданням обґрунтованої відповіді, з урахуванням висновків суду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи в частині, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року скасувати в частині відмови в позові щодо зобов`язання Броварської міської ради відшкодувати моральну шкоду та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Броварської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма