Справа № 200/14062/19-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 р. Справа№200/14062/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адресої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, 87548, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 24 жовтня 2019 року звернулася до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з питання призначення їй пенсії. Рішенням №7195 від 01 листопада 2019 року їй було призначено пенсію за віком, однак не зараховано до загального стажу роботи період роботи:

з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром;

- з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром;

- з 02 вересня 1996 по 29 вересня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром, у зв`язку з внесенням записів до трудової книжки різними чорнилами (відтінки синього кольору) та відсутністю номеру наказу про прийом на роботу до МПП «Изумруд».

Вважає, що дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області є протиправними, порушують діюче законодавство України, її право на пенсійне забезпечення та його розмір.

Просить суд:

- визнати неправомірними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до загального стажу роботи ОСОБА_1 періодів з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром;

- скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №7195 від 01 листопада 2019 року в частині не зарахування до загального стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром.

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодів роботи з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно п.2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 17 серпня 1993 року за №110 (далі- Інструкція) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу і повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085- р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - м. Горлівка належить до переліку пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно вимог ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Просить суд відмовити у задоволенні позову /а.с.27-28/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 січня 2019 року на адресу суду через відділ діловодства та документообігу суду надійшов відзив на позовну заяву, надісланий відповідачем засобами поштового зв`язку.

Відповідно статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 / а.с.7-8/.

Відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, є юридичною особою (), яке в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01 листопада 2019 року №7195 позивачу призначено пенсію та не зараховано до загального стажу періоди роботи з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року, з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року, з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року у зв`язку із не підтвердженням довідками про стаж.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до трудової книжки позивач працювала:

- з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром;

- з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром;

- з 02 вересня 1996 по 29 вересня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром/а.с.11-12/.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для не врахування зазначеного вище періоду роботи до загального трудового стажу, так як відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників", згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Положеннями Закону № 1058-ІV передбачено, що підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18). Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу на вищевказаних підприємствах, а недоліком є лише внесення номеру та дати наказу прийому на роботу іншими чорнилами, відсутність номеру наказу та номеру наказу про звільнення з роботи зроблений іншими чорнилами.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Згідно статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судами, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити загальний стаж позивача.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

Зазначена правова позиція викладена в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року справа № 235/4894/17.

Отже, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, період роботи позивача підтверджено:

- записами в трудовій книжці;

- архівною довідкою від 18 грудня 2006 року №1847;

- архівною довідкою від 15 жовтня 2019 року №461;

- архівною довідкою від 15 жовтня 2019 року №461/2;

- архівною довідкою від 02 жовтня 2018 року №432;

- витягями з наказів про прийняття на роботу/а.с.11-20/.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає неправомірною відмову відповідача в зарахуванні пірних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодів роботи з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром, суд виходить з наступного.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об`єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов`язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб`єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що для повного захисту порушених прав позивача необхідно:

- визнати неправомірними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до загального стажу роботи ОСОБА_1 періодів з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром;

- скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №7195 від 01 листопада 2019 року в частині не зарахування до загального стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняти рішення з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 768,40грн до ухвалення судового рішення .

Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, 87548, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до загального стажу роботи ОСОБА_1 періодів з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром.

Скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №7195 від 01 листопада 2019 року в частині не зарахування до загального стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 29 червня 1978 року по 02 листопада 1994 року в ресторані «Кристалл» ОРС ПО «Орджонікідзевугілля» поваром; з 03 листопада 1994 року по 02 вересня 1996 року в МПП «Изумруд» поваром; з 02 вересня 1996 року по 29 червня 1998 року в кафе «Шахтер» TOB «Елена» поваром

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24 жовтня 2019 року з урахуванням висновків суду у даному рішенні.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, 87548, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 6 лютого 2020 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов