Справа № 320/6191/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м.Київ № 320/6191/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просить суд:

визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років за заявою від 17.09.2019;

зобов`язати призначити, нарахувати, виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, в редакції від 09.08.2003 з 17.09.2019 в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу), що включається в заробіток для обчислення пенсії, визначених за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсію відповідно до довідок прокуратури міста Києва від 11.09.2019 № 18/159 та № 18/160, із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього, та виплачувати пенсію без обмеження граничного розміру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.09.2019 звернувся до відповідача з вимогою призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 в редакції від 09.08.2003 у розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно із довідкою № 18/159 від 11.09.2019, проте відповідач відмовив позивачу, у зв`язку із відсутністю в нього необхідної для призначення пенсії вислуги років.

Позивач вважає, що вказана відмова є протиправною і такою, що порушує його права та законні інтереси.

На думку позивача при розгляді заяви про призначення пенсії за вислугою років, а в подальшому відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, керувався Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697 (далі - Закон № 1697), а не Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 в редакції від 09.08.2003, чим порушив його право на призначення пенсії за вислугою років.

Засобами поштового зв`язку 02.01.2020 відповідачем подано відзив на адміністративний позов, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав відсутності у позивача необхідного загального страхового стажу для такого призначення. Також відповідач зазначає, що п.п. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону №1697 визначено, що Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 в редакції від 09.08.2003 № 1789 (далі - Закон № 1789), втратив чинність, окрім ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1.

10.01.2020 позивачем подано відповідь на відзив у якому проти доводів відповідача заперечує та просить суду задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у адміністративному позові та відповіді на відзив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Ружинським РВ УМВС України в Житомирській області, 28.08.2008. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 18.06.2018 № 83 виданої Київським військовим ліцеєм ім. Івана Богуна, позивач навчався у вказаному навчальному закладі в період з 29.08.1996 по 19.06.1998, що також підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_4.

Також судом встановлено, що в період з 21.07.1998 по 24.06.2003 позив навчався в Інституті адвокатури при Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка на спеціальності «правознавство», що підтверджується довідкою від 12.09.2019 № 11, видано Академією адвокатури України, а також дипломом спеціаліста серії НОМЕР_5.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 04.04.200, у період з 04.04.2001 по 31.12.2001 позивач працював на посаді юрисконсульта Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Україна», у період з 02.01.2002 по 01.09.2003 на посаді юрисконсульта у підприємстві «Вальді-Україна», у період з 12.09.2003 по 19.07.2004.

Щодо стажу роботи позивача на посадах у органах прокуратури відповідно до трудової книжки, суд встановив наступне:

07.09.2004 призначений помічником прокурора Дарницького району міста Києва;

01.03.2005 призначений слідчим прокуратури Дарницького району міста Києва;

24.07.2006 призначений старшим слідчим прокуратури Дарницького району міста Києва;

29.09.2007 переведений на посаду старшого помічника прокурора Дарницького району міста Києва;

17.10.2007 переведений слідчим прокуратури Дарницького району міста Києва;

03.04.2008 переведений на посаду прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органами прокуратури слідчого управління прокуратури міста Києва;

18.07.2008 переведений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органами прокуратури слідчого управління прокуратури міста Києва;

15.01.2009 переведений на посаду заступника прокурора Оболонського району міста Києва;

21.07.2011 призначений на посаду заступника начальника управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією - начальником відділу розслідування злочинів щодо корупційних діянь, прокуратури міста Києва;

30.01.2012 у зв`язку зі зміною у структурі, призначений начальником відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури міста Києва;

30.11.2012 у зв`язку зі зміною у структурі, призначений виконуючим обов`язків начальника відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури міста Києва;

15.01.20013 призначений на посаду начальника відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури міста Києва;

10.10.2013 призначений заступником начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва; 06.06.2014 переведений на посаду начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва;

27.06.2014 призначений заступником начальника процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва;

23.07.2015 призначений на посаду заступника начальника процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури міста Києва;

26.12.2016 призначений на посаду заступника начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва;

17.04.2018 призначений заступником начальника четвертого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва.

Так, 17.09.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Листом від 10.10.2019 № 238122/03 пенсійний орган відмовив, позивачу у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного загального страхового стажу для такого призначення.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом положень ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У період роботи позивача в органах прокуратури частиною 1 ст. 50-1 Закону № 1789, передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 50-1 Закону № 1789, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 86 Закону №1697 право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше мають прокурори: з 01.10.2019 року по 30.09.2020 рік - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом з трудової книжки на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії його стаж роботи складав 21 рік 8 місяців 8 днів, у томі числі стаж на посадах прокурорів - 15 років 10 місяців 17 днів.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що положення Закону № 1697 від 14.10.2014 звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури порівняно з попередньою редакцією Закону № 1789.

Право на призначення та виплати пенсії, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значенні цього положення, отже, не призначення та невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Сук проти України" від 10.03.2011 (за заявою № 10972/05), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки, наявний стаж роботи позивача на посадах органів прокуратури передбачає право на призначення та виплату пенсії за вислугою років, а положення ст. 86 Закону № 1697, фактично звужує право позивача на призначення та виплату позивачу пенсії за вислугу років.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 у справі щодо права на пільги та №5-рп/2002 від 20.03.2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 06.10.2000, № Rec (2000)19 зазначено, що "у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури".

Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування судів з метою створення належних умов для їх функціонування та діяльності суддів, а також, зокрема, органів прокуратури, робота яких тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абз. 5 п. 4 мотивувальної частини).

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії" від 16.12.1974, де суд встановив принцип згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Правова позиція суду була підтверджена і у рішенні "Гайгус проти Австрії" від 16.09.1996, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що в свою чергу, може свідчити про виникнення відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться у правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення "Кічко проти України" від 08.11.2005, а саме, якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Щодо вимоги позивача про зобов"язання призначити, нарахувати, виплатити пенсію за вислугою років без обмеження граничного розміру, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів та органів прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію без обмеження її максимальним розміром.

Отже, судом встановлено та визнається відповідачем загальний страховий стаж позивача становить 21 рік 8 місяців 8 днів, з якого 15 років 10 місяців 17 днів становить стаж роботи в органах прокуратури, а отже є достатнім для призначення позивачу за вислугою років у порядку передбаченому Законом № 1789.

Крім цього суд зазначає, що застосуванню підлягає саме Закон № 1789, оскільки на підставі останнього у момент призначення позивача на посаду в органи прокуратури у нього виникло «законне сподівання» про можливість виходу на пенсію і отримання такої саме з досягненням віку передбаченого вказаним законом.

Відтак, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг отриманих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, в тому числі щодо розміру раніше визначеної пенсії.

З урахуванням викладеного, виходячи із приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи та ст. 22 Конституції України, згідно з якою закріплені Конституцією України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі 90 відсотків від заробітку, без обмеження максимальним розміром.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору за подання даного адміністративного позову, що підтверджується Квитанцією № 85619 від 07.11.2019.

Відтак у зв`язку із задоволенням позову суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 250, 263 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії за вислугою років за заявою від 17.09.2019.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві () призначити, нарахувати, виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, в редакції від 09.08.2003 з 17.09.2019 в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу), що включається в заробіток для обчислення пенсії, визначених за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсію відповідно до довідок прокуратури міста Києва від 11.09.2019 № 18/159 та № 18/160, із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього, та виплатити пенсію без обмеження граничного розміру.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.