Справа № 420/3479/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

420/3479/19

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.

м.Одеса

Справа № 420/3479/19

П’ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Коваля М.П.,

суддів – Домусчі С.Д.,

– Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання – Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року, прийняте у складі судді Вовченко О.А. в місті Одеса по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає судове рішення таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить скасувати його, а адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що значна кількість податкових накладних в Акті перевірки є так званими «компенсуючими», тобто виписані установою самій собі, і не призводять виникнення чи зміни податкових зобов’язань та податкового кредиту. Також апелянт вказує, що в Акті перевірки вказані податкові накладні, які складені на постачання товарів та послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку. На думку апелянта, з наданих до суду податкових накладних вбачається, що вони не повинні надаватися покупцю (отримувачу), та, є складеними на операції, які звільнені від оподаткування, що є підставою для звільнення від штрафних санкцій.

Апелянт також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що КЕВ м. Одеса є повністю бюджетною установою, яка фінансується виключно за кошти Державного бюджету, а також є неприбутковою організацією з ознакою неприбутковості « 0031 бюджетні установи». Крім того, апелянт звертає увагу, що якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку. У разі, коли норми ПК України суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що судом першої інстанції не досліджувались надані докази та пояснення учасників справи, що призвело до прийняття рішення, яке суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса (ідентифікаційний код юридичної особи 08038284) зареєстрований як юридична особа 10.09.2002 року та з 23.10.1997 року взятий на податковий облік. КЕВ м.Одеса згідно інформації з реєстру платників податку на додану вартість зареєстровано платником податку на додану вартість з 08.05.2003 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Південного управління у м.Одесі ГУ ДФС в Одеській області Окаро С.А. на підставі п.20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України, в порядку ст.76 розділу ІІ Податкового кодексу України та пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України проведено перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017, січень 2018, лютий 2018, березень 2018, квітень 2018, травень 2018, червень 2018, липень 2018, серпень 2018, вересень 2018, жовтень 2018 року, листопад 2018 року.

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено акт від 13.12.2019 року №179/15-32-50-06/8038284 (а.с.50-51), яким встановлено порушення КЕВ м.Одеса граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації.

Не погодившись з висновками податкового органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України).

Відповідно до вимог підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів та 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках податкового органу щодо порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених ст. 201 та згідно з п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, - 28.02.2017 року позивачем складено податкову накладну №317 (а.с.52, 115), яку зареєстровано 16.03.2017 року, тобто із затримкою 1 день;

- 31.03.2017 року позивачем складено податкову накладну №507 (а.с.78, 142), яку зареєстровано 19.04.2017 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 31.03.2017 року позивачем складено податкову накладну №521 (а.с.79, 143), яку зареєстровано 19.04.2017 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 31.03.2017 року позивачем складено податкову накладну №506 (а.с.53, 116), яку зареєстровано 18.04.2017 року, тобто із затримкою 3 дні;

- 01.03.2017 року позивачем складено податкову накладну №479 (а.с.80, 144), яку зареєстровано 06.04.2017 року, тобто із затримкою 6 днів;

- 30.04.2017 року позивачем складено податкову накладну №637 (а.с.54, 117), яку зареєстровано 16.05.2017 року, тобто із затримкою 1 день;

- 31.05.2017 року позивачем складено податкову накладну №828 (а.с.56-57, 118-119), яку зареєстровано 19.06.2017 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 30.05.2017 року позивачем складено податкову накладну №831 (а.с.81, 145), яку зареєстровано 20.06.2017 року, тобто із затримкою 5 днів;

- 06.07.2017 року позивачем складено податкову накладну №1044 (а.с.82, 146), яку зареєстровано 07.08.2017 року, тобто із затримкою 7 днів;

- 31.07.2017 року позивачем складено податкову накладну №1102 (а.с.83, 147), яку зареєстровано 17.08.2017 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.07.2017 року позивачем складено податкову накладну №1104 (а.с.55, 120), яку зареєстровано 18.08.2017 року, тобто із затримкою 3 дні;

- 31.07.2017 року позивачем складено податкову накладну №1103 (а.с.58, 121), яку зареєстровано 17.08.2017 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.08.2017 року позивачем складено податкову накладну №1194 (а.с.59-60, 122-123), яку зареєстровано 18.09.2017 року, тобто із затримкою 3 дні;

- 09.09.2017 року позивачем складено податкову накладну №1304 (а.с.84, 148), яку зареєстровано 11.10.2017 року, тобто із затримкою 11 днів;

- 30.09.2017 року позивачем складено податкову накладну №1436 (а.с.61, 124), яку зареєстровано 19.10.2017 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 31.10.2017 року позивачем складено податкову накладну №1583 (а.с.62, 125), яку зареєстровано 17.11.2017 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.10.2017 року позивачем складено податкову накладну №1, яку зареєстровано 20.11.2017 року, тобто із затримкою 5 днів (сума ПДВ -43.81);

- 30.11.2017 року позивачем складено податкову накладну №1691 (а.с.63, 126), яку зареєстровано 18.12.2017 року, тобто із затримкою 3 дні;

- 29.11.2017 року позивачем складено податкову накладну №1738 (а.с.85, 149), яку зареєстровано 20.12.2017 року, тобто із затримкою 5 днів;

- 29.11.2017 року позивачем складено податкову накладну №1737 (а.с.86, 150), яку зареєстровано 20.12.2017 року, тобто із затримкою 5 днів;

- 31.12.2017 року позивачем складено податкову накладну №1823 (а.с.64-65, 127-128), яку зареєстровано 17.01.2018 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.12.2017 року позивачем складено податкову накладну №1822 (а.с.87, 151), яку зареєстровано 16.01.2018 року, тобто із затримкою 1 день;

- 31.12.2017 року позивачем складено податкову накладну №1825 (а.с.100), яку зареєстровано 19.01.2018 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 31.12.2017 року позивачем складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1824 до податкової накладної №1808 від 28.12.2017 року (а.с.88, 152), який зареєстровано 17.01.2018 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.10.2018 року позивачем складено податкову накладну №1471 (а.с.66, 129), яку зареєстровано 19.11.2018 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 30.11.2018 року позивачем складено податкову накладну №1612 (а.с.67, 130), яку зареєстровано 17.12.2018 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.01.2018 року позивачем складено податкову накладну №189 (а.с.69, 132), яку зареєстровано 20.02.2018 року, тобто із затримкою 5 днів;

- 01.01.2018 року позивачем складено податкову накладну №175 (а.с.70, 133), яку зареєстровано 15.02.2018 року, тобто із затримкою 15 днів;

- 15.02.2018 року позивачем складено податкову накладну №204 (а.с.89, 156), яку зареєстровано 15.03.2018 року, тобто із затримкою 15 днів;

- 15.02.2018 року позивачем складено податкову накладну №205 (а.с.90, 155), яку зареєстровано 15.03.2018 року, тобто із затримкою 15 днів;

- 28.02.2018 року позивачем складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №328 до податкової накладної №270 від 27.02.2018 року (а.с.91, 154), який зареєстровано 19.03.2018 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 28.02.2018 року позивачем складено податкову накладну №302 (а.с.71, 134), яку зареєстровано 16.03.2018, тобто із затримкою 1 день;

- 31.03.2018 року позивачем складено податкову накладну №411 (а.с.72, 135), яку зареєстровано 16.04.2018 року, тобто із затримкою 1 день;

- 30.04.2018 року позивачем складено податкову накладну №602 (а.с.73, 136), яку зареєстровано 17.05.2018 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.05.2018 року позивачем складено податкову накладну №770 (а.с.74, 137), яку зареєстровано 19.06.2018 року, тобто із затримкою 4 дні;

- 29.06.2018 року позивачем складено податкову накладну №842 (а.с.75, 138-139), яку зареєстровано 17.07.2018 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 27.06.2018 року позивачем складено податкову накладну №893, яку зареєстровано 16.07.2018 року, тобто із затримкою 1 день;

- 30.06.2018 року позивачем складено податкову накладну №892, яку зареєстровано 16.07.2018 року, тобто із затримкою 1 день;

- 31.07.2018 року позивачем складено податкову накладну №1049 (а.с.92, 153), яку зареєстровано 17.08.2018 року, тобто із затримкою 2 дні;

- 31.07.2018 року позивачем складено податкову накладну №1048 (а.с.76, 140), яку зареєстровано 17.08.2018 року, тобто із затримкою 12 днів;

- 13.08.2018 року позивачем складено податкову накладну №1047, яку зареєстровано 12.09.2018 року, тобто із затримкою 12 днів;

- 31.08.2018 року позивачем складено податкову накладну №1177 (а.с.77, 141), яку зареєстровано 18.09.2018 року, тобто із затримкою 3 дні.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не заперечується того факту, що граничні строки реєстрації податкових накладних, які були предметом перевірки, порушено. Разом з тим, позиція позивача зводиться до того що значна кількість податкових накладних в Акті перевірки є так званими «компенсуючими», тобто виписані установою самій собі, і не призводять виникнення чи зміни податкових зобов’язань та податкового кредиту. Також апелянт вказує, що в Акті перевірки вказані податкові накладні, які складені на постачання товарів та послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК України, податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, коли законодавець виокремлює податкові накладні, які не надаються покупцю, та податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, ним застосовується слово «а також», разом з тим, п. 120-1.1 статті 120-1 ПК України містить інші правові норми.

Згідно з положеннями Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, до графи 8 податкових накладних вноситься - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються.

Зокрема, у графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

При складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини, зокрема, « 02» - складена на постачання неплатнику податку, « 09» - складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість;.

Отже, положеннями Порядку № 1307 визначено чіткий перелік податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу (покупцю). Цей перелік включає в себе не тільки податкові накладні, складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, але й інші групи операцій, здійснення яких обумовлює ненадання податкових накладних продавцю.

Системний аналіз статті 201 та пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Таким чином, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, необхідна наявність двох обов`язкових складових:

1) податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас,

2) повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року (справа №540/830/19), від 13 серпня 2019 року (справа № 2040/7988/18), від 11 грудня 2018 року (справа № 807/68/18), від 04 вересня 2018 року (справа № 816/1488/17).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апелянта щодо незастосування штрафних санкцій в разі несвоєчасності реєстрації в ЄРПН податкових накладних, які не надаються отримувачу (покупцю) не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та колегією суддів оцінюються критично, оскільки для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, необхідна наявність двох обов'язкових складових в сукупності: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою)

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК України, містять код ставки « 20», що свідчить про те, що податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою. Жодних інших доказів того, що податкові накладні позивача відповідали всім критеріям, а саме складені на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою, які дають підстави для незастосування штрафних санкцій у випадку несвоєчасної реєстрації таких накладних матеріали справи не містять, а апелянтом суду не надано.

Аналізуючи положення статей 195 та 197 ПК України, судом встановлено, що операції з надання послуг та товарів, отримувачі/покупці яких не є платниками ПДВ, зазначені у вищеперелічених податкових накладних не відносяться до операцій, що звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначення в податкових накладних типу - 02 означає, що такі накладні не стосуються операцій, що звільняються від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою. При цьому, зазначення у податкових накладних типу 09 «складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість» у той час, коли такі операції не підпадають під визначений статтею 197 ПК України перелік операцій звільнених від оподаткування ПДВ, на думку суду, не може слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в межах спірних відносин відсутні підстави для застосування підпункту 4.1.4 пункту 4.1. статті 4, пункту 56.21 статті 56 ПК України, що спростовує доводи апелянта стосовно наявності неоднозначного (множинного) трактування положень пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Щодо доводів апелянта, що КЕВ м. Одеса є повністю бюджетною установою, яка фінансується виключно за кошти Державного бюджету, а також є неприбутковою організацією з ознакою неприбутковості « 0031 бюджетні установи», колегія суддів зазначає, що відповідно до положень підпункту 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 ПК України, неприбуткові підприємства, установи та організації - неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу. Водночас, вказані обставини, а саме перебування у Реєстрі неприбуткових організацій та статус бюджетної установи, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, жодним чином не впливають на імперативний обов’язок платника податку на додану вартість дотримання граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, зокрема такої, що складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за основною ставкою).

Отже, враховуючи викладене вище, на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, а доводи апелянта про неправомірне застосування податковим органом передбачених ст.120-1 ПК України штрафних санкцій у зв`язку з тим, що складені на постачання неплатникам податку податкові накладні не надаються отримувачу - не спростовують висновків суду у цій справі, оскільки чинне законодавство не передбачає застосування штрафних санкцій у разі порушення граничного строку реєстрації податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), тільки за умови якщо вони складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач прийшов до правильного висновку про порушення позивачем терміну реєстрації податкових накладних, податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість, тобто позивач не звільнений від оподаткування та обсяги постачання товарів не оподатковуються за нульовою ставкою.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року – залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець