Справа № 160/9273/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 160/9273/19
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, (суддя суду першої інстанції Маковська О.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/9273/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого органу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни про скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

24.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: зупинити стягнення на підставі постанови про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни ВП №58110126, виданого 07.08.2019 року; визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни ВП №58110126 виданого 07.08.2019 року.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що відповідачем безпідставно прийнято 07.08.2019 постанову про стягнення з нього основної винагороди у розмірі 46 224,88 грн., оскільки підставою для її стягнення у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. Так як ПАТ Райффайзен Банк Аваль відкликано виконавчий лист від 05.12.2018 №213/191/17 через добровільний викуп предмета іпотеки позивачем, то у приватного виконавця, на думку позивача, відсутні підстави для прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною постанову від 07.08.2019 року №ВП№58110126 про стягнення з позивача основної винагороди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а не суми, яка фактично стягнута у виконавчому провадженні. Така сума основної винагороди стягується з боржником разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а виплата здійснюється пропорційно до фактично стягнутої суми. У разі невиплати (неотримання) приватному виконавцю винагороди у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, під час здійснення виконавчого провадження, яке з тих чи інших підстав завершене, останній має право на примусове стягнення такої винагороди у сумі, що несплачена під час розподілу стягнутих із боржника коштів. Відтак, цілком логічним є висновок, що оплачується винагорода пропорційно до стягнутих сум лише під час їх розподілу у виконавчому провадженні. При цьому, винагорода, яка була визначена у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом та не виплачена під час виконавчого провадження вже стягується у порядку, встановленому для стягнення виконавчого збору. Відповідач зазначає, що згідно ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14, і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленого цим Законом. Відтак, на думку відповідача, при прийнятті оскаржуваної постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, ним було дотримано вимоги чинного законодавства.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що відповідачем порушено вимоги ч. 7 ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», оскільки постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця винесена майже через 7 місяців після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження. Також, позивач зазначає, що приватний виконавець не мав права стягувати з боржника основну винагороду, оскільки в межах виконавчого провадження виконавцем не було вчинено жодних виконавчих дій, а сума боргу за виконавчим провадженням не була стягнута.

Від адвоката Федосєєва Є.О. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні. В клопотанні адвокатом зазначено, що він є представником відповідача, та діючи в інтересах останнього просить суд справу призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні з метою надання можливості стороні відповідача висловити свою позицію публічно. До матеріалів клопотання адвокатом Федосєєвим Є.О. на підтвердження своїх повноважень додано копію ордера серії ДП №1534/027, в якому зазначено, що на підставі договору про надання правової допомоги №191 від 11.11.2019 року він уповноважений представляти інтереси ОСОБА_2 в Дніпропетровському окружному адміністративному суді та Дніпропетровському апеляційному адміністративного суду.

Колегія суддів, порадившись на місці, вирішила відмовити в задоволенні клопотання адвоката Федосєєва Є.О., оскільки відповідно до указу Президента України "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах" від 29.12.2017 року № 455/2017 ліквідовано Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд та утворено Третій апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі. Отже, оскільки в копії ордера, долученого до клопотання, не зазначено, що адвокат уповноважений представляти інтереси відповідача саме в Третьому апеляційному адміністративному суді, у суду відсутні підстави вважати, що у адвоката Федосєєва Є.О. наявні повноваження діяти від імені відповідача, зокрема заявляти до Третього апеляційного адміністративного суду клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, відзову на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №213/191/17 позов ПАТ Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок сплати заборгованості за кредитним договором від 31.05.2006 №014/03-03/08/1741 в розмірі 12 406,82 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом - 7 434,00 дол. США; заборгованості за відсотками - 4 972,82 дол. США, а також 112 798,33 грн. - пені по кредиту та відсоткам задоволено вимоги ПАТ Райффайзен Банк Аваль та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 73,88 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.04.2006 П`ятою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-1030, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. на підставі виконавчого листа від 05.12.2018 №213/191/17, винесено постанову від 16.01.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП№58110126, пунктом 3 якої визначено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 46 224,88 грн.

Листом від 04.06.2019 АТ Райфайзен Банк Аваль повідомив ОСОБА_1 про можливість добровільного викупу ним предмета іпотеки за умови погашення 7 434 дол.США.

Позивачем 11.07.2019 кошти в розмірі 7 434 дол.США (еквівалент у гривні 191 057,32) було сплачено відповідно до квитанції №660/2234-3, копія якої наявна в матеріалах справи.

В подальшому, на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа.

Постановою від 07.08.2019 ВП№58110126 приватним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження.

Постановою від 07.08.2019 ВП№58110126 приватним виконавцем стягнуто з боржника основної винагороди в розмірі 46 224,88 грн.

Не погодившись з постановою про стягнення виконавцем основної винагороди в розмірі 46 224.88 грн. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не забезпечено виконання виконавчого документу, відтак він не набув права на отримання основної винагороди, яка обраховується виключно з розміру фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 3 цього Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч. 1, 2,3 та 4 ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють виконавче провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У відповідності до ч. 5 ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють виконавче провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів» якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.03.2016 року №643 (далі - Порядок №643), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, виходячи з системного аналізу норм ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють виконавче провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів» а також Порядку №643, виплата основної винагороди приватного виконавця за загальним правилом відбувається разом з фактичним виконанням виконавчого документа майнового характеру, у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми або її частини.

Разом з цим, відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Приписами частини 5 статті 26 цього Закону встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та у разі, якщо виконавче провадження відкривається за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження).

Частиною 4 статті 27 Закону ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналогічна правова норма закріплена ч. 7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", якою передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 40 Закону «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 37 цього Закону (виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що виключенням з даної норми, коли виконавчий збір не стягується згідно з приписами ч. 9 ст. 27 та п.9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-8 є виконання боржником рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у випадку, коли останній подав письмову заяву про повернення йому виконавчого документа, відповідно до приписів ч. 3 ст. 45 та ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної приватним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в даному випадку після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем не було вчинено дій, які безпосередньо призвели до фактичного виконання рішення суду та стягнення з боржника суми заборгованості за виконавчим документом, між тим, зазначає, що оскільки виконавче провадження ВП№58110126 завершене на підставі п. 1 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ повернуто стягувачу за його письмовою завою), в даному випадку невідмінно настають наслідки визначені ч.3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у вигляді стягнення основної винагороди приватного виконавця в порядку, визначеному цим Законом для стягнення виконавчого збору.

Доводи позивача з приводу того, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця є протиправною з огляду на те, що її винесено не одночасно з постановою про відкриття ввиконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки в даному випадку відповідачем постанову про стягнення виконавчого збору було правомірно винесено не пізніше наступного для з дня повернення виконавчого документа стягувачу, в порядку встановленому ЗУ "Про виконавче провадження" для стягнення виконавчого збору.

Доводи позивача з приводу того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з огляду на ненаведення в ній розрахунку розміру основної винагороди виконавця, суд апеляційної інстанції також вважає необгрунтованими, оскільки як видно зі змісту постанови, розмір основної винагороди відповідає вимогам чинного законодавства та становить 10% від суми стягнення, при цьому, суд зазначає, що не може бути скасована постанова приватного виконавця, яка прийнята правомірно та відповідає вимогам Закону, з одних лише формальних підстав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно достатності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця від 07.08.2019 ВП№58110126 про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позовна вимога про зупинення стягнення на підставі постанови від 07.08.2019 року ВП№58110126 про стягнення основної винагороди приватного виконавця також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від первинної вимоги.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжели Геннадіївни задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року в адміністративній справі №160/9273/19 скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі складена 12.02.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай