Справа № 160/12080/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про стягнення грошового забезпечення, -
02.12.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до відповідача 1- Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідача 2- Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність ДФС України та ГУ ДФС у Дніпропетровській області, (а в разі закінчення реорганізації - правонаступника ГУ ДПС у Дніпропетровській області) протиправною щодо несвоєчасного поновлення на посаді та не виплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, грошового забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, включно в сумі 26 125, 52 грн., з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4 702, 59 грн. та невиплати суми 6486, 33 грн., що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19;
- стягнути з ГУ ДФС у Дніпропетровській області, (а в разі закінчення реорганізації - правонаступника ГУ ДПС у Дніпропетровській області) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, грошове забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, включно в сумі 26 125, 52 грн., з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4 702, 59 грн та суму 6486, 33 грн., що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області було подано апеляційну скаргу. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 року у справі № 160/2904/19 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №160/2904/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без змін.
Рішення суду першої інстанції, в частині поновлення на посаді та службі, виплаті заробітної плати за місяць, підлягало негайному виконанню, проте, як зазначає позивач, фактично виконано 25.09.2019 року відповідно до наказу ДФС України від 25.09.2019 року № 1537-о. Відповідно до зазначено наказу позивача поновлено на посаді та службі з 05.03.2019 року. Тобто, на думку позивача, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №160/2904/19 в частині поновлення на посаді залишалось невиконаним з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, в результаті чого вказаний період часу залишився неоплаченим.

За поясненням позивача, 06.11.2019 року останній звернувся з заявою до головного управління ДФС у Дніпропетровській області з проханням здійснити виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 05.03.2019 року по 03.07.2017 року, включно відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №160/2904/19 та з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із затриманням виконання рішення суду з вини роботодавця та виникненням вимушеного прогулу. 28.11.2019 року позивача повідомлено, що грошове забезпечення відповідно до рішення суду перераховано у визначеному обсязі, а вимушений прогул з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року оплачувати у Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відсутні підстави, оскільки не надходили такі зобов`язання. За вказаних обставин, позивач вважає, що заява позивача не розглянута по суті посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а позивачеві нанесено шкоду у вигляді невиплати грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду з вини роботодавця.

Так, позивач зазначає, що в період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року загальна сума стягнення складає: середньоденний заробіток 450,44 грн. * 58 робочих днів та дорівнює 26 125,52 грн., в тому числі 4 702, 59 грн. податок на доходи фізичних осіб (26125,52 грн. * 18%), що підлягає одночасній компенсації. Окрім того, як зазначає позивач, під час здійснення виплати грошового забезпечення ГУ ДФС у Дніпропетровській області, за час вимушеного прогулу за період, визначений судом у справі № 160/2904/19, в загальній сумі 36025,20 грн., позивачеві як особі начальницького складу податкової міліції, не компенсовано податок на доходи з фізичних осіб відповідно до чинного законодавства України в сумі 6486,33 грн. (36035,20 грн.*18%).

Ухвалою суду від 09.12.2019 року було відкрито провадження у справі, задоволено заяву про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.

Представником Державної фіскальної служби України було подано до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Заперечуючи проти позовної заяви, зазначив, що позивач посилається на порушення ДФС України норм КЗпП України, які регулюють розірвання трудового договору (звільнення з роботи) за ініціативою роботодавця, проте, такі посилання, на думку відповідача, є необґрунтованими, оскільки будучи особою начальницького складу податкової міліції, позивач не є працівником в розумінні КЗпП України, трудові відносини та служба у міліції мають різну правову природу, відтак спірні правовідносини не підпадають під дію загального трудового законодавства. Відповідач зазначає, що видаючи наказ про звільнення та поновлення на посаді позивача, в.о. голови ДФС України діяв виключно в межах наданих йому повноважень, оскільки саме він є для позивача суб`єктом призначення.

Окрім того, відповідач вказує, що згідно з положеннями ст. 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства та виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Без наділення позивача повноваженнями щодо виконання своїх функціональних обов`язків, не можливо було допускати співробітника податкової міліції в розумінні трудового законодавства. Звертає увагу на те, що підрозділ податкової міліції, в якому працював позивач до звільнення через скорочення штатів не існував на момент поновлення позивача на посаді судовим рішенням. Відтак, за поясненням відповідача, позивач фактично не міг виконувати свої трудові обов`язки та його робочий час не обліковувався через відсутність наказу про його призначення. На думку відповідача 2, не приступавши до роботи, позивач не вправі отримувати грошове забезпечення через відсутність правових підстав для його нарахування. За вказаних підстав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області відзив на позовну заяву не подано.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

17.01.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, яка ототожнюється з позовною заявою. Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №160/2904/19 визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови Державної фіскальної служби України Власова О.С. від 04.03.2019 року № 56-ос про звільнення з 04.03.2019 року майора податкової міліції Попова Юрія Олеговича ( НОМЕР_1 ), старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом "г" (через скорочення штатів) при відсутності можливості подальшого використання на службі, пункту 64 Положення.

Поновлено майора податкової міліції ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з 05.03.2019 року.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.03.2019 року по 03.07.2019 року, включно у розмірі 36035,20 грн. (тридцять шість тисяч тридцять п`ять гривень двадцять копійок). Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати за місяць в розмірі 9234 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 року у справі № 160/2904/19 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №160/2904/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без змін.

Наказом в. о. голови Державної фіскальної служби України від 25.09.2019 року № 1537-о «Про виконання рішення суду» скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 04.03.2019 року № 56-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено майора податкової міліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на службі на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з 05.03.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано заяву від 05.11.2019 року до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідно до якої позивач зазначив, що останнього фактично поновлено на службі та на посаді наказом ДФС України від 25.09.2019 року № 1537-о з 05.03.2019 року. Таким чином, з 04.07.2019 року нарахування грошового забезпечення здійснюється самостійно відповідним підрозділом ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Позивач просив здійснити виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 05.03.2019 року по 25.09.2019 року, відповідно до рішення суду та вищевказаного наказу ДФС України.

Листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 28.11.2019 року № 102407/10/04-36-05-02-23 позивача повідомлено, що згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 160/2904/19, в частині його негайного виконання щодо стягнення з ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача середнього заробітку, у липні 2019 року позивачеві була виплачена сума заробітної плати за місяць у розмірі 9234,00 грн.

Зазначеним листом також повідомлено, що оскільки рішення суду частково виконано в тій частині, що допущено до негайного виконання, у т.ч. сплачені кошти заробітної плати за місяць, ГУ ДФС у Дніпропетровській області видало наказ від 19.11.2019 року № 95-ф «Про виконання рішення суду», згідно якого позивачеві виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.03.2019 року по 03.07.2019 року, включно у розмірі 26801,20 грн., за вирахуванням із загальної суми за вимушений прогул 36035,20 грн. суми сплаченої раніше заробітної плати за один місяць у розмірі 9234,00 грн.

Наказом ДФС України від 25.09.2019 року № 1537-о поновлено майора податкової міліції Попова Ю.О. на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з 05.03.2019 року, що оголошено наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.09.2019 року № 1131-о.

Повідомлено, що відповідно до зазначених наказів та наданих табелів обліку робочого часу позивачеві нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення по зазначеній посаді з 26 вересня 2019 року по день звільнення 20 листопада 2019 року. Інших зобов`язань щодо сплати позивачеві грошового забезпечення до ГУ ДФС у Дніпропетровській області не надходило.

Не погодившись з діями Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами ч. 1-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За положеннями ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За приписами ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вже встановлено судом, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року по справі № 160/2904/19 наказом ДФС України від 25.09.2019 року № 1537-о «Про виконання рішення суду» скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 04.03.2019 року № 56-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено майора податкової міліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на службі на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з 05.03.2019 року.

Суд звертає увагу, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року по справі № 160/2904/19 було допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягненні з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача суми заробітної плати за місяць в розмірі 9234,00 грн.

Разом з тим, наказ на виконання зазначеного рішення суду було видано лише 25.09.2019 року. Таким чином, рішення суду від 03.07.2019 року по справі № 160/2904/19 залишалось невиконаним з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, в результаті чого даний період часу залишився неоплаченим з вини роботодавця.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Тобто, суд зазначає, що відповідний підрозділ (підрозділи) ГУ ДФС у Дніпропетровській області не здійснив перерахунок належного позивачеві грошового забезпечення в період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року включно, оскільки у зазначений період виник вимушений прогул з вини роботодавця.

Механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначення форми та порядку видачі грошових атестатів визначається відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018р. № 616 (далі Порядок № 616).

Відповідно до п. 4 розділу ХІІ Порядку № 616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно п.1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100 у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок несвоєчасного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №160/2904/19, суд вважає необхідним обраховувати з 04.07.2019 року по 24.09.2019 рік.

Судом встановлено та підтверджено листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.11.2019 року № 102342/10/04-36-04-02-20, який міститься в матеріалах справи, в період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, включно у Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області кількість робочих днів склала 58 днів, неробочих днів 25 (святкових днів 1, вихідних днів 24).

При цьому суд вважає, що для здійснення розрахунку за вказаний період, необхідно застосувати розмір середньоденної заробітної плати у сумі 450,44 грн./день, який встановлений Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №160/2904/19 відповідно до довідки від 23.04.2019 року № 49334/10/04-36-05-02-13 щодо середньої заробітної плати ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи.

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу позивача, який мав місце з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, становить 26125,52 грн. (450, 44 грн. * 58 робочих днів).

Суд зазначає, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно.

Аналогійний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 815/6107/17.

Щодо позовної вимоги стосовно компенсації суми податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Суд вважає, що при вирішенні даної позовної вимоги в першу чергу слід керуватися нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу" за №44 від 15.01.2004р. (далі Порядок № 44).

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначаються Порядком № 44.

Відповідно до п. 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

За приписами п. 3-6 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" ( 889-15 ).

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Слід зазначити, що вказані правовідносини врегульовані також Податковим кодексом України.

Зокрема, відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Вказана редакція правової норми свідчить, що особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції віднесені до відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з їх грошового забезпечення, спрямовуються на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що виплата позивачеві грошового забезпечення за час вимушеного прогулу має здійснюватися з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, сума компенсації податку на доходи фізичних осіб за час вимушеного прогулу у період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, становить 4 702, 59 грн. (26 125, 52 грн. * 18 %).

Окрім того, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, при здійсненні виплати грошового забезпечення ГУ ДФС у Дніпропетровській області, за час вимушеного прогулу за період визначений судом у справі № 160/2904/19, в загальній сумі 36035,20 грн., позивачеві як особі начальницького складу податкової міліції, не компенсовано податок на доходи фізичних осіб.

Тому, сума компенсації податку на доходи фізичних осіб за час вимушеного прогулу позивача у період з 05.03.2019 року по 03.07.2019 року, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу, що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №160/2904/19, становить 6486,33 грн. (36 035,20 * 18%).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин суд зазначає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано належних доказів стосовно правомірності бездіяльності щодо несвоєчасного поновлення на посаді та не виплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, грошового забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, включно в сумі 26 125, 52 грн., з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4 702, 59 грн. та невиплати суми 6486, 33 грн., що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Тобто, в даному випадку сума середньомісячного доходу позивача у розмірі 9234,00 грн., визначена відповідно до довідки від 23.04.2019 року № 49334/10/04-36-05-02-13 та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 160/2904/19, підлягає негайному стягненню за один місяць.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про стягнення грошового забезпечення задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність ДФС України та ГУ ДФС у Дніпропетровській області протиправною щодо несвоєчасного поновлення на посаді та не виплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, грошового забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року, включно в сумі 26 125, 52 грн., з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4 702, 59 грн. та невиплати суми 6486, 33 грн., що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19;

Стягнути з ГУ ДФС у Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 ), старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, грошове забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі 160/2904/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 04.07.2019 року по 24.09.2019 року включно в сумі 26 125, 52 грн., з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4 702, 59 грн та суму 6486, 33 грн., що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 160/2904/19.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати за місяць в розмірі 9234,00 грн.

Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподілялись.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14.02.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька