Справа № 520/12942/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

11.02.2020 р. справа №520/12942/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Костіна К.В., представника відповідача - Третякової Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
прозастосування заходів реагування у сфері державного нагляду, -

встановив:

Суб`єкт владних повноважень, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, головне управління, Управління), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) зупинення повністю шляхом знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення електропостачання експлуатації трьохповерхової виробничої будівлі та одноповерхової складської будівлі ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , збудованих з порушенням вимог нормативно-правових актів (будівельних норм та правил) з пожежної безпеки до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної безпеки та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) зобов`язання негайно припинити використання трьохповерхової виробничої будівлі та одноповерхової складської будівлі ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , з метою проведення будь-якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної безпеки та у сфері пожежної безпеки.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що проведений захід контролю показав на існування низки порушень чинного законодавства України, які здатні спричинити загрозу життю та здоров`ю людей.

Відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом ФОП, підприємець, суб`єкт господарювання), з поданим позовом не погодився у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог, стверджуючи про удаваність і помилковість суджень владного суб`єкта.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

По-перше, обираючи між важливістю публічного інтересу на безпечні умови життєдіяльності людини у контексті ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далів за текстом Конвенція), ст.ст.3, 8 Конституції України та між важливістю приватного інтересу особи до безперешкодного користування своєю власністю у контексті п.1 Протоколу Першого до Конвенції, ч. 1 ст. 2, ч. 4 ст. 242 КАС України, суд віддає беззаперечний пріоритет захисту життя і здоров`я людини від дії ризиків у використанні об`єктів власності.

Відтак, тягар доказування відсутності обґрунтованих сумнівів (побоювань) у нездатності настання надзвичайних подій від ведення господарської діяльності у даному спорі суд покладає на невладного суб`єкта - відповідача по справі.

По-друге, установлені судом обставини спору полягають у наступному.

На підставі наказу від 15.08.2019 р. №119 Головним управлінням в особі Новобаварського районного відділу у м. Харкові (котрий функціонує у якості структурного підрозділу владного суб`єкта юридичної особи публічного права) відносно відповідача було проведено плановий захід державного нагляду (контролю) у формі планової перевірки з питання додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної безпеки, техногенної безпеки.

Доказів оскарження цього наказу до суду або адміністративного органу вищого рівня відповідач не подав.

Результати перевірки оформлені актом від 12.07.2019 р. року №196 (далі за текстом - Акт №1).

Доказів оскарження дій Головного управління з приводу проведення планової перевірки до суду або адміністративного органу вищого рівня відповідач не подав.

У тексті Акту викладені судження адміністративного органу про вчинення підприємцем низки порушень у сфері пожежної безпеки та у сфері техногенної безпеки, котрі у разі настання надзвичайної події у формі пожежі здатні призвести до загибелі людей або завдання шкоди здоров`ю людини, а саме: 1) приміщення об`єкту не обладнані системами протипожежного захисту (системою пожежної сигналізації, системою оповіщення про пожежу, системою передавання тривожного сповіщення) відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» (хоча усі системи протипожежного захисту (далі - СПЗ) мають бути справними і утримуватися в постійній готовності до виконання роботи. Несправності, які впливають на їх працездатність, повинні усуватися негайно, інші несправності усуваються в передбачені регламентом терміни, при цьому необхідно робити записи у відповідних журналах. Пункт 1.1 глави 1 розділу V ППБУ); 2) не проведена вогнезахисна обробка дерев`яних конструкцій покрівлі будівлі (хоча у будинках, крім будинків V ступеня вогнестійкості, дерев`яні елементи горищних покриттів (крокви, лати) повинні оброблятися засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності. Пункт 2.5 глави 2 розділу ІІІ ППБУ); 3) У виробничій будівлі сходові площадки, косоури, східці не відповідають мінімальному значенню класів вогнестійкості будівельних конструкцій (R60) (хоча під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта. Пункт 22 розділу ІІ ППБУ п.5.3 табл. 1 ДБН В.1.1-7-2016.); 4) знижено клас вогнестійкості елементів заповнення прорізів у протипожежних перешкодах, а саме: відсутні протипожежні двері в протипожежній стіні між приміщенням котельні та іншою частиною будівлі (хоча під час експлуатації об`єкта не допускається знижувати клас вогнестійкості елементів заповнення прорізів у протипожежних перешкодах. Пункт 2.3 глави 2 розділу ІІІ ППБУ); 5) на першому поверсі, в об`ємі сходової клітини, під сходовими маршами влаштовано приміщення роздягальні (хоча не допускається: улаштовувати у сходових клітках приміщення будь-якого призначення (кіоски), обладнання. Абзац 7 пункту 2.37 розділу ІІІ ППБУ); 6) виробничі приміщення не обладнані внутрішнім протипожежним водогоном, що знижує рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством (хоча під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта. Пункт 22 розділу ІІ ППБУ); 7) евакуаційні шляхи та виходи не забезпечені евакуаційним освітленням (хоча сходові клітки, внутрішні відкриті та зовнішні сходи, коридори, проходи та інші шляхи евакуації мають бути забезпечені евакуаційним освітленням. Пункт 2.31 глави 2 розділу ІІІ ППБУ); 8) в об`ємі сходової клітки будівлі висота східців сходових маршів більше ніж 0,22 м. (хоча забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою. Пункт 2.23. глави розділу ІІІ ППБУ); 9) об`єм сходової клітки, через який влаштовується вихід назовні, не відокремлений від суміжних приміщень протипожежними перегородками 1-го типу (хоча забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою. Пункт 2.23. глави розділу ІІІ ППБУ); 10) відсутній другий евакуаційний вихід з третього поверху виробничої будівлі (хоча забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою Пункт 2.23. глави розділу ІІІ ППБУ); 11) не проведений замір опору ізоляції і перевірка спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання (хоча замір опору ізоляції і перевірка спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання мають проводитись 1 раз на 2 роки, якщо інші терміни не обумовлені ПТЕ. Пункт 1.20 глави 1 розділу ІV ППБУ); 12) відсутній захист будівлі від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів (хоча захист будівель, споруд та зовнішніх установок від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів, а також їх перевірку необхідно виконувати відповідно до вимог ДСТУ Б В.2.5-38:2008 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд». Пункт 1.21, глава 1, розділ ІV ППБУ); 13) у виробничих приміщеннях першого поверху з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів здійснюється не за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (хоча з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів мають здійснюватися за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів. Пункт 1.6, глава 1, розділ ІV ППБУ); 14) у виробничих приміщеннях першого поверху відгалужувальні та з`єднувальні коробки не закриті кришками з негорючих або важкогорючих матеріалів (хоча в електропроводках вибухонебезпечних і пожежонебезпечних зон відгалужувальні та з`єднувальні коробки повинні бути закриті кришками з негорючих або важкогорючих матеріалів. Пункт 1.7, глава 1, розділ ІV ППБУ); 15) у виробничих приміщеннях першого поверху улаштовані та експлуатуються тимчасові електричні мережі (хоча улаштування та експлуатація тимчасових електромереж забороняються. Винятком можуть бути тимчасові електромережі, які живлять ілюмінаційні установки, а також електропроводки в місцях проведення будівельних, тимчасових ремонтно-монтажних та аварійних робіт. Пункт 1.8, глава 1, розділ ІV ППБУ); 15) в об`ємі приміщення третього поверху прокладені електричні проводи по горючій основі (хоча відстань від кабелів та ізольованих проводів, прокладених відкрито, до місць відкритого зберігання (розміщення) горючих матеріалів повинна бути не менше 1 метра. У разі відкритого прокладання незахищених проводів та захищених проводів (кабелів) з оболонками з горючих матеріалів відстань від них до горючих основ (конструкцій, деталей) повинна становити не менше 0,01 метра. У разі неможливості забезпечити вказану відстань провід (кабель) слід відокремлювати від горючої поверхні шаром негорючого матеріалу, який виступає з кожного боку проводу (кабелю) не менше ніж на 0,01 метра. У разі прихованого прокладання таких проводів (кабелів) їх необхідно ізолювати від горючих основ (конструкцій) суцільним шаром негорючого матеріалу, що підтверджується актом проведення прихованих робіт. Пункт 1.12, глава 1, розділ ІV ППБУ); 16) в об`ємі сходової клітки, на другому поверсі, змонтовано електрощит з прокладанням електропроводів і кабелів (хоча забороняється: прокладання в сходових клітках електропроводів і кабелів незалежно від їх напруги, крім електропроводки для освітлення звичайних сходових кліток. Абзац 11 пункту 1.18 глави 1 розділу ІV ППБУ); 17) у приміщеннях об`єкту відсутні первинні засоби пожежогасіння (хоча територія підприємств, будинки, споруди, приміщення, технологічні установки повинні бути забезпечені первинними засобами пожежогасіння: вогнегасниками, ящиками з піском, бочками з водою, покривалами з негорючого теплоізоляційного матеріалу, пожежними відрами, совковими лопатами, пожежним інструментом, які використовуються для локалізації і ліквідації пожеж у їх початковій стадії розвитку. До початку експлуатації об`єкти (будинки, споруди, приміщення, технологічні установки) повинні бути забезпечені первинними засобами пожежогасіння згідно з Типовими нормами належності вогнегасників, затвердженими наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 151, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 554/9153. Пункт 3.6. глави 3 розділу V ППБУ); 18) відсутній пожежний щит (стенд) на території об`єкту (хоча для розміщення первинних засобів пожежогасіння у виробничих, складських, допоміжних приміщеннях, будинках, спорудах, а також на території підприємств повинні встановлюватися спеціальні пожежні щити (стенди). Пожежні щити (стенди) повинні встановлюватись на території об`єкта площею більше 200 м-2 з розрахунку один щит (стенд) на 5000 м-2 захищуваної площі. До комплекту засобів пожежогасіння, які розміщуються на пожежному щиті, входять: вогнегасники - 3 шт., ящик з піском - 1 шт., протипожежне покривало - 1 шт., багор або лом та гак - 2 шт., лопати - 2 шт., сокири - 2 шт. Пункт 3.11. глави 3 розділу V ППБУ); 19) на території об`єкта влаштовані звалища горючих відходів, матеріалів, тари (хоча на території населених пунктів та об`єктів забороняється влаштовувати звалища горючих відходів. Пункт 1.2. розділу ІІІ ППБУ); 20) проведено будівництво третього поверху будівлі без наявності проектної документації (хоча нове будівництво, реконструкція, реставрація, технічне переоснащення та капітальний ремонт приміщень, будинків і споруд здійснюються на підставі проектної документації, яка затверджена у встановленому порядку. Пункт 21 Розділу ІІ ППБУ); 21) зменшено мінімальну протипожежну відстань між трьохповерховою виробничою будівлею та одноповерховою складською будівлею (хоча під час експлуатації об`єктів забороняється зменшувати мінімальні протипожежні відстані. Абзац перший пункту 1.1 глави 1 розділу ІІІ ППБУ); 22) розпочато експлуатацію одноповерхової складської будівлі без поданої декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки разом з позитивним висновком за результатами оцінки протипожежного стану приміщень (хоча початок роботи новоутворених підприємств, початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості (будівель, споруд, приміщень або їх частин) здійснюється суб`єктом господарювання на підставі поданої декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - декларація), а для суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику - також за наявності позитивного висновку за результатами оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об`єкта чи приміщення (далі - оцінка протипожежного стану). Стаття 57 КЦЗУ).

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що Акт № 1 підписаний самим підприємцем (тобто відповідачем) без жодних зауважень.

Ознак існування будь-яких факторів, котрі навіть потенційно могли б вплинути на волю відповідача, усвідомлення наслідків власних дій, адекватність сприйняття обставин фактичної дійсності судом не виявлено.

Після підписання Акту відповідач не подавав до Управління жодних заяв на проведення перевірки стану усунення тих порушень, які викладені у тексті Акту №1.

Стверджуючи про існування реальної загрози життю і здоров`ю людини від рівня стану дотримання Кооперативом протипожежної безпеки та стану техногенної безпеки на об`єкті перевірки, владний суб`єкт ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У силу ст.ст. 13 і 41 Конституції України власність особи не повинна створювати загроз іншим учасникам суспільних відносин.

Як визначено, п.21 ч.1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

Окрім того, відповідно до п.22 ч.1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить утримання у справному стані засобів цивільного та протипожежного захисту, недопущення їх використання не за призначенням.

Таким чином, обов`язок забезпечення пожежної безпеки та обов`язок забезпечення техногенної безпеки при експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів покладений законодавцем як на власників цих речей, так і на осіб, котрі використовують речі матеріального світу на відповідній правовій підставі.

Розв`язуючи спір, суд зважає, що за визначенням п.26 ч.2 Кодексу цивільного захисту України небезпечний чинник - складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини;

Відповідно до п.33 ч.2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Згідно з п.п.2 і 3 ч.1 ст.50 Кодексу цивільного захисту України джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації та суб`єкти господарювання з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації.

Повноваження компетентного адміністративного органу з приводу зниження рівня такої небезпеки полягають згідно з п.12 ч.1 ст.67, ч.2 ст.68, ч.ч.1 і 2 ст.70 Кодексу цивільного захисту України у зверненні до адміністративного суду з вимогою про: зупинення роботи підприємств (окремих виробництв, виробничих дільниць), зупинення експлуатації будівель (об`єктів, споруд, цехів, дільниць, агрегатів, машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів), зупинення проведення робіт (будівельно-монтажних тощо), зупинення випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції (систем та засобів протипожежного захисту), зупинення надання послуг, тобто у припиненні активних діянь учасників суспільних правовідносин саме у сфері господарювання.

Таким чином, вимога про зупинення експлуатації будівель під час організації підприємницької діяльності заявлена у межах компетенції Головного управління.

Доказів заявлення цієї вимоги до неналежного відповідача матеріали справи не містять.

До фактичних підстав позову

Вирішуючи спір за усіма викладеними у тексті Акту №1 епізодами, суд зазначає, що відповідачем обставини існування цих порушень визнані у спосіб підписання Акту без зауважень.

Згідно із ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У силу ч.1 ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом

За правилами ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На вимогу суду Управлінням була подана фотоілюстрація, яка додатково (окрім власного визнання підприємцем) підтверджує реальність тих порушень, котрі викладені в Акті №1 (а.с. 119-126 т.1).

Натомість подані відповідачем документи не підтверджують усунення жодного із цих порушень у зв`язку відсутністю будь-яких об`єктивних даних у зміні стану протипожежної безпеки та техногенної безпеки.

Відповідно до п.33 ч.2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Суд вважає, що одномоментна дія у просторі та часі таких факторів як: кількість виявлених владним суб`єктом епізодів порушень у сфері пожежної безпеки та техногенної безпеки, характер кожного окремого епізоду порушення, а також одночасне існування усієї сукупності порушень, добровільне та беззастережне визнання суб`єктом господарювання факту неналежного ставлення до виконання обов`язків у сфері пожежної безпеки та техногенної безпеки, поза розумним сумнівом не виключає реальної загрози настання негативних наслідків від надзвичайної події для життя та здоров`я людей.

Окремо суд бере до уваги, що такий фактор, як відсутність необхідної кількості вогнегасників, і такий фактор, як захаращення території звалищами горючих матеріалів (що указано у тексті Акту №1), об`єктивно здатні і самостійно викликати як виникнення надзвичайної події - пожежі, так і відсутність можливості локалізувати чи ліквідувати її наслідки.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, одним із критеріїв застосування заходів реагування у сфері державного нагляду є досягнення справедливого балансу між публічним інтересом суспільства на безпечні умови життя та приватним інтересом конкретної особи учасника справи на безперешкодне користування власним майном.

Підтверджені матеріалами справи факти недодержання особою вимог пожежної безпеки та техногенної безпеки під час організації підприємницької діяльності вимагають від суду вжиття превентивних дій правового характеру, котрі б знизили рівень загрози настання надзвичайної події.

До юридичних підстав позову

Пунктом 21 ч.1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України до обов`язків суб`єктів господарювання віднесено забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

За приписами ч.1 ст.47 Кодексу цивільного захисту України державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з п.п.2 і 3 ч.1 ст.50 Кодексу цивільного захисту України джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації та суб`єкти господарювання з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації.

У силу приписів п.12 ч.1 ст.67, ч.2 ст.68, ч.ч.1 і 2 ст.70 Кодексу цивільного захисту України саме загроза життю та/або здоров`ю людей у поєднанні з виявленим, письмово зафіксованим та документально доведеним фактом порушення законодавства з питань цивільної безпеки, техногенної безпеки, пожежної безпеки тощо, визнана законодавцем у якості підстави для постановлення судом рішення про застосування заходів державного реагування.

При цьому, існуючі розбіжності у змісті п.12 ч.1 ст.67, ч.2 ст.68 Кодексу цивільного захисту України (де передбачена можливість зупинення експлуатації будівель) та у змісті ч.ч.1 і 2 ст.70 Кодексу цивільного захисту України (де така можливість не передбачена) не можуть бути визнані достатньо вагомою поза розумним сумнівом перешкодою для застосування заходів державного реагування у цілях уникнення загрози життю та здоров`ю людей.

З огляду на наявність підтвердженої матеріалами справи реальної загрози життю та здоров`ю людей від умов діяльності відповідача, суд знаходить підстави для застосування у спірних правовідносинах заходів державного реагування.

До вимоги про зобов`язання утриматись від експлуатації будівлі (припинити використання)

Рішення суду про зупинення експлуатації будівлі за своєю правовою суттю є запровадженням заборони на задіяння даного об`єкту нерухомості у технологічному чи технічному циклах виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг.

Відтак, підстав для постановлення окремого рішення з цього питання суд не знаходить, що зумовлює залишення позову без задоволення у цій частині.

До вимоги про знеструмлення (відключення джерел електропостачання)

Згідно з п.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не доведено тих обставин, що знеструмлення об`єктів заявника об`єктивно не здатне спричинити загрози більшого рівня у зв`язку з створенням неможливості використання мобільних пристроїв пожежогасіння електричного живлення.

При цьому, суд додатково зважає, що владним суб`єктом не подано жодних доказів про фізичні та інші параметри пристроїв (джерел) електропостачання, дислокацію цих пристроїв (джерел), об`єктивної неспроможності події відімкнення електропостачання погіршити стан цивільного захисту, пожежної безпеки, техногенної безпеки за рахунок унеможливлення фізичної роботи електричних насосів (помп), іншого устаткування протипожежного призначення.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд зазначає, що за змістом ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України запровадження рішенням суду заборони на вчинення будь-яких дій є цілком достатнім для забезпечення належного рівня правопорядку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах заявлена владним суб`єктом вимога не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

Наостанок, суд звертає увагу керівника відповідача, на те, що сумлінне ставлення до виконання обов`язків за посадою, а також турбота про життя та здоров`я людей не виключає, а навпаки, на думку суду, спонукає до написання на адресу позивача заяви про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі позапланової перевірки з питання стану виконання всіх приписів органів ДСУзНС та повного усунення фактів існування порушень, відображених в усіх актах попередніх перевірок ДСУзНС.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Зупинити експлуатацію Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) трьохповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та одноповерхової складської будівель за адресою: АДРЕСА_1 , до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної безпеки та пожежної безпеки, установлених згідно з актом Новобаварського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 30.09.2019р. №212.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 12 лютого 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.