Справа № 400/403/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/403/19

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв 05 червня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІЄЛЬ-Н" до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРІЄЛЬ-Н" звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби у Миколаївській області, а саме: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 лютого 2019 року № 2, № 2, № 2; визнання протиправною та скасування податкову вимогу № 2265-50 від 18 лютого 2019 року, на суму боргу 1 718 945,57 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2019 року № 2; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2019 року № 2, на суму основного зобов`язання 504 750,00 грн., а також на 126 187,50 грн. штрафних санкцій; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення 01 лютого 2019 року № 2, на суму основного зобов`язання 474 600,00 грн., а також на 118 650,00 грн. штрафних санкцій; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 18 лютого 2019 року № 2265-50, на суму 1 676 804,91 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як за наслідком проведення документальної планової виїзної перевірки позивача податковим органом обґрунтовано встановлено допущенні останнім порушення вимог податкового законодавства у перевіряємому періоді.

В даному випадку, податковий орган зазначає, що товариством у перевіряємому періоді здійснювалось безпідставне списання палива (бензин, дизпаливо, скраплений газ) без складення документів щодо фактичного його використання та без наявності власного автомобільного транспорту.

Крім того, податковий орган вважає, придбане товариством паливо реалізоване невстановленим особам про що не складено відповідних податкових накладних.

Також, податковим органом встановлено, що товариством не підтверджено належними доказами факт отримання у перевіряємому періоді маркетингових послуг від свого контрагента «Альфа-Торгсервіс Південь».

Крім того, податковий орган вважає, що факт оскарження спірних податкових повідомлень рішень, став підставою для виключення з податкового боргу позивача нарахованих ними зобов`язань, а як наслідок зменшення суми податкової вимоги.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що складеним ГУ ДФС у Миколаївській області атом «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» з питань дотримання вимог податкового законодавства, за період з 01 січня 2015 року по 30 серпня 2018 року» № 2981/14-29-14-02/32884683 від 28 грудня 2018 року, зокрема, встановлено наступні порушення вимог податкового законодавства у перевіряємому періоді, допущені ТОВ «АРІЕЛЬ-Н»:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 13.4.1 п. 134.1. ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України, в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати податку на прибуток, на загальну суму 533 726,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати податку на додану вартість, на загальну суму 553 111,00 грн;

- п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено факт відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на загальну суму 518 867,00 грн.

В свою чергу, товариством подано заперечення на акт перевірки за результатами розгляду яких змінено п. 1 висновку акта, шляхом зменшення суми виявленого заниження до 477 774,00 грн.

За наслідком проведення перевірки контролюючим органом прийнято та надіслано товариству наступні податкові повідомлення-рішення від 01 лютого 2019 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток, у сумі 477 774,00 грн., а також нараховано штрафні (фінансові санкції), у сумі 119 443,50 грн.;

- № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість, у сумі 538 994,00 грн., а також нараховано штрафні (фінансові санкції), у сумі та 134 748,50 грн.;

- № 2, яким застосовано штраф за порушення порядку реєстрації податкових накладних, у сумі 246 206,50 грн.

Крім того, на адресу позивача направлено податкову вимогу № 2265-50 від 18 лютого 2019 року, на загальну суму 1 718 945,57 грн.

Не погоджуючись з отриманими податковими повідомленнями-рішенням та податковою вимогою товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому, згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п. 135.1 ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Крім того, згідно п. 189.1 ст. 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно п. 200. 1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200. 7 ст. 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно п. 1.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Згідно п. 2.7. 2.7. Первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Крім того, згідно п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Колегією суддів встановлено, що на нарахування товариству спірних податкових зобов`язань у перевіряємому періоді, зокрема, вплинули висновки податкового органу про безпідставне списання товариством паливно-мастильних матеріалів, не підтверджене належними доказами.

В даному випадку, податковим органом встановлено, що з серпня 2015 року по серпень 2018 року товариством на підставі договору № СКО-7 від 01 липня 2015 року придбано паливно-мастильні матеріали (бензин, скраплений газ, дизпаливо) у контрагента ТОВ «С Кард Сервіс» (а.с. 213-221 т. 2).

При цьому, податковим органом не заперечується факт придбання та отримання відповідних паливно-мастильних матеріалів у зазначеного контрагента.

В свою чергу, податковим органом зроблено висновок про те, що у товариства відсутні первинні бухгалтерські документи, які належним чином підтверджують факт використання отриманих паливно-мастильних матеріалів у своїй господарській діяльності.

Крім того, податковим органом встановлено, що у товариства відсутні транспортні засоби, що також підтверджує висновок про відсутність реального використання отриманого пального.

Між тим, проведеною перевіркою також встановлено, що ТОВ «АРІЄЛЬ-Н» у перевіряємому періоді здійснювало операції із оптової та роздрібної торгівлі товарами побутової хімії, предметами гігієни, косметично-парфумерними товарами та продуктами харчування.

В свою чергу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги товариством зазначено, що ним укладено зі своїми працівниками договори використання власного автомобіля у виробничих цілях, а саме: договори з ОСОБА_1 від 01 грудня 2014 року (а.с. 187 т. 1), від 01 грудня 2015 року (а.с. 188 т. 1), від 01 грудня 2016 року (а.с. 189 т. 1), від 01 грудня 2017 року (а.с. 191 т. 1); договори з ОСОБА_2 від 05 серпня 2014 року (а.с. 5 т. 2) та від 05 серпня 2015 року (а.с. 6 т. 2); договори з ОСОБА_3 від 01 грудня 2014 року (а.с. 171 т. 1) та від 01 грудня 2015 року (а.с. 172 т. 1); договір із ОСОБА_4 від 01 липня 2015 року (а.с. 129 т. 1); договір з ОСОБА_5 від 01 листопада 2016 року (а.с. 86 т. 2); договір з ОСОБА_6 від 02 липня 2018 року (а.с. 204-205 т. 2); договір з ОСОБА_7 від 02 квітня 2018 року (а.с. 87 т. 2).

В даному випадку, умовами вказаних договорів передбачено, що працівники товариства використовуватимуть власні автомобілі для службових поїздок, а ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» зобов`язується надавати працівникам пальне для здійснення відповідних поїздок.

Крім того, ТОВ «АРІЄЛЬ-Н» укладено договори позички з ТОВ «АРІКОЛ» від 01 липня 2015 року (а.с. 66 т. 2), 15 квітня 2015 року (а.с. 95 т. 2), 09 січня 2016 року (а.с. 145 т. 2) та 01 червня 2016 року (а.с. 172 т. 2), а також з ТОВ «АРІЕЛЬ» від 30 грудня 2016 року (а.с. 182 т. 2).

В даному випадку, умовами вказаних договорів передбачено передачу позивачу у безоплатне тимчасове користування автомобілів.

При цьому, наказом товариства від 01 липня 2015 року затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_4 (а.с. 130 т. 1); наказом товариства від 01 грудня 2014 року затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_3 (а.с. 170 т. 1); наказами товариства від 01 грудня 2014 року (а.с. 185 т. 1) та 28 лютого 2016 року (а.с. 186 т. 1) затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_1 ; наказами товариства від 01 грудня 2014 року (а.с. 3 т. 2) та 05 серпня 2015 року (а.с. 4 т. 2) затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_2 ; наказами товариства від 01 липня 2015 року (а.с. 65 т. 2), від 15 квітня 2015 року (а.с. 96 т. 2), від 09 січня 2016 року (а.с. 146 т. 2), від 01 червня 2016 року (а.с. 173 т. 2) затверджено норми використання палива автомобілями ТОВ «АРІКОЛ»; наказом товариства від 01 листопада 2016 року затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_5 (а.с. 85 т. 2); наказом товариства від 02 квітня 2018 року затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_7 (а.с. 85 т. 2); наказом товариства від 02 квітня 2018 року затверджено норми використання палива автомобілем ТОВ «АРІЕЛЬ» (а.с. 183 т. 2); наказом товариства від 02 липня 2018 року затверджено норми використання палива автомобілем ОСОБА_6 (а.с. 206 т. 2).

В свою чергу, як зазначалось колегією суддів вище, товариством на підставі договору № СКО-7 від 01 липня 2015 року придбано паливно-мастильні матеріали (бензин, скраплений газ, дизпаливо) у контрагента ТОВ «С Кард Сервіс» (а.с. 213-221 т. 2).

В даному випадку, умовами вказаного договору передбачено передачу паливно-мастильних матеріалів на АЗС «SOCAR» шляхом використання пластикових старт-карт.

При цьому, факт отримання товариством смарт-карт підтверджується актами приймання-передачі товару (а.с. 225-251 т. 2).

Між тим, з аналізу вищевикладених нормативно-правових актів вбачається, що ними не затверджено єдиної форми документу, яким суб`єкти господарювання мають право підтверджувати факти списання пального у своїй господарській діяльності.

При цьому, суб`єктам господарювання надано право самостійно встановлювати та затверджувати форми відповідних документів.

В свою чергу, факт використання отриманого пального товариством підтверджується складеними маршрутними листами, форма яких затверджена наказом товариства № 11/12 від 11 грудня 2014 року (а.с. 126 т. 1).

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що факт використання товариством маршрутних листів у своїй господарській діяльності не може вважатись порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, так як з таких документів можливо встановити необхідні числові показники руху ПММ.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, у поданій контролюючим органом апеляційній скарзі жодним чином не оскаржено висновок суду першої інстанції про те, що подані товариством маршрутні листи є належними первинними бухгалтерськими документами.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги податкового органу у якій він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання податкового органу на необхідність проведення нотаріального посвідчення укладених товариством зі своїми працівниками договорів використання власного автомобіля у виробничих цілях, так як фактично автомобілі працівників не переходили у повне користування товариства та мали використовуватись самими власниками автомобілів.

Крім того, у поданій контролюючим органом апеляційній скарзі зазначено єдиною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій частині те, що товариством не надано маршрутних листів та інших зазначених документів до перевірки, а як наслідок вони обґрунтовано вважалися відсутніми.

Проте, колегія суддів критично ставиться до відповідних посилань, так як товариством надано вказані документи контролюючому органу разом із своїми запереченнями на акт перевірки, а останнім надано свою оцінку отриманим доказам, відповідно до приписів п. 44.6 ст. 44 ПК України.

Враховуючи викладене, а також те, що у товариства безумовно наявна економічна мета у придбанні та використанні ПММ, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині.

З іншого боку, у межах спірних правовідносин контролюючим органом не встановлено інших напрямків використання/збуту придбаного товариством пального, а також не встановлено яким чином воно могло здійснювати свою господарську діяльність та декларувати прибутки без фактичного використання ПММ.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає безпідставними висновки контролюючого органу про необхідність нарахування штрафних санкції за відсутність зареєстрованих податкових накладних, які товариство мало скласти при здійсненні перепродажу отриманих ПММ.

Більш того, колегія суддів вважає, що саме контролюючий орган мав чітко встановити відповідних третіх осіб, яким товариство нібито перепродало ПММ, а як наслідок нараховувати штрафні санкції за відсутність зареєстрованих податкових накладних.

Так, щодо висновку податкового органу про відсутність реального отримання ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» маркетингових послуг від свого контрагента ТОВ «АЛЬФА-ТОРГСЕРВІС ПІВДЕНЬ», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, умовами укладеного договору про надання маркетингових послуг № 19/01/2017-М від 19 січня 2017 року передбачено, що ТОВ «АЛЬФА-ТОРГСЕРВІС ПІВДЕНЬ» зобов`язується надати ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» маркетингові послуги з метою збільшення обсягів реалізації та просування його продукції (а.с. 87-88 т. 1).

Додатком № 1 до маркетингового договору передбачено перелік маркетингових послуг (а.с. 89-90 т.1).

В свою чергу, факт надання маркетингових послуг підтверджується складеними актами надання послуг, а факт здійснення розрахунку - угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 91-118 т. 1).

Між тим, як зазначалось колегією суддів вище, ТОВ «АРІЄЛЬ-Н» у перевіряємому періоді здійснювало операції із оптової та роздрібної торгівлі товарами побутової хімії, предметами гігієни, косметично-парфумерними товарами та продуктами харчування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спірні маркетингові послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача серед споживачів, що обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Крім того, колегія суддів вважає, що отримані товариством маркетингові послуги мають економічний ефект, як при фактичному продажу товару, так і самі по собі, незалежно від такого результату.

В даному випадку, можливість врахування отриманих маркетингових послуг у податковому обліку суб`єктів господарювання узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах: від 22 серпня 2019 року (справа №817/3397/14), від 10 травня 2018 року (справа №826/5395/16), від 28 листопада 2018 року (справа №809/2161/14).

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повну необґрунтованість висновків податкового органу про необхідність складення та реєстрації товариством податкових накладних за наслідком отримання маркетингових послуг.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність скасування отриманої податкової вимоги в частині нарахованих вище податкових зобов`язань, так як останні визнано протиправними.

Більш того, на думку колегії суддів, факт скасування вимоги податкового органу в частині, яку він вважає відкликаною, жодним чином не порушить його прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.