Справа № 120/4389/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 лютого 2020 р. Справа № 120/4389/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 03.10.2018 він звернувся до відповідача з метою підтвердження наявності страхового стажу та призначення пенсії за віком. Рішенням №93 від 05.12.2018 позивачу відмовлено в задоволені його заяви. Підставами для відмови стало те, що за результатами перевірки неможливо встановити факт роботи позивача на підприємстві ВТФ "Капідо" (ДК КТП "Мастер"), оскільки за юридичною адресою, яка значиться на довідці дане підприємство не знаходиться, також неможливо встановити факт роботи заявника на ПМП "Ярина" по причині відсутності первинних бухгалтерських документів.

Зазначене вище рішення позивач вважає протиправним в зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 03.01.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) відповідно до положень ст. 263 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 15-денний строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали суду від 03.01.2020 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Згідно поданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж заявника складає 21 рік 11 місяців 8 днів, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком.

До страхового стажу не зараховано періоди:

- з 29.01.1993 по 01.10.1994 - на підприємстві ВТФ - ТОВ "Капідо", оскільки записи в трудовій книжці не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не завірені печаткою підприємства на звільненні.

Позивачем до заяви про призначення пенсії була надана довідка від 01 жовтня 2018 року №12, однак, в поданій довідці відсутня печатка. Тому, Головним управління під час зустрічної перевірки встановлено, що підприємство ВТФ ТОВ "Капідо" за юридичною адресою, яка зазначена на довідці, не значиться, що унеможливлює підтвердження факту роботи позивача у вищезазначений період.

- з 01.10.1994 по 01.12.1999 - на підприємстві ПМП "Ярина", оскільки записи в трудовій книжці не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не завірено печаткою нового зразка.

Також, у ході зустрічної перевірки вияснилось про неможливість здійснення зустрічної перевірки стажу роботи позивача в Приватному малому підприємстві "Ярина" за період з 01.10.1994 по 01.12.1999 по причині відсутності первинних бухгалтерських документів.

03.02.2020 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про залишення позову без розгляду. Мотивуючи дане клопотання, представник вказує, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду із вимогами про визнання протиправним рішення щодо відмови про призначення пенсії та призначення пенсії.

Вирішуючи питання щодо строків звернення до суду з вимогою щодо оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії та призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 квітня 2018 року по справі №646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18) зазначив, що зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом) та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Такий висновок колегія суддів робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

В силу ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18), адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

03.10.2018 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано наступні документи: заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, трудова книжка, військовий квиток, диплом про навчання, довідка з ДПІ, ідентифікаційний номер.

Рішенням за №93 від 05.12.2018 відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Період роботи на підприємстві ВТФ - ТОВ "Капідо" з 29.01.1993 по 01.10.1994 не зарахований до страхового стажу, оскільки під час перевірки встановлено, що вказане підприємство за юридичною адресою, яка зазначена на довідці, не значиться, що унеможливлює підтвердити факт роботи. Разом з тим, період роботи на підприємстві ПМП "Ярина" з 01.10.1994 по 01.12.1999 також не зарахований до страхового стажу, оскільки на підприємстві відсутні первинні бухгалтерські документи.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон від 09.07.2003 № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону від 05.11.1991 №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 12 Закону від 05.11.1991 №1788-XII встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту першого "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із матеріалами справи, 03.10.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням за №93 від 05.12.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу 25 років. Відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 29.01.1993 по 01.10.1994 на підприємстві ВТФ-ТОВ "Капідо" (ДК КТП "Мастер") та з 01.10.1994 по 01.12.1999 на підприємстві ПМП "Ярина". Разом з тим, зазначено, що загальний стаж позивача становить 21 рік 11 місяців 8 днів.

Вирішуючи спір, судом досліджено трудову книжку ОСОБА_1 , у яку внесено, в тому числі, такі записи щодо спірних періодів:

- 29.01.1993 запис про прийняття на роботу продавцем 3 категорії у Вінницьке ГК КТП "Мастер";

- 01.10.1994 запис про звільнення по ст. 38 КЗпП з Вінницького ГК КТП "Мастер";

- 01.10.1994 запис про прийняття на роботу в якості робочого на Мале підприємство "Ярина";

- 01.12.1999 запис про звільнення по ст. 38 КЗпП з Малого підприємства "Ярина" за власним бажанням.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Визначаючись щодо спірного періоду роботи з 29.01.1993 по 01.10.1994, який не зараховано з підстав відсутності ВТФ ТОВ "Капідо" (ДК КТП "Мастер") за юридичною адресою, яка зазначена в довідці, що унеможливлює підтвердити факт роботи позивача, суд зазначає наступне.

Довідкою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області від 24.12.2019 за №04-7650/13 повідомлено, що 17.02.2013 виникла пожежа в магазині "Капідо" розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 3. Внаслідок пожежі вогнем було знищено будівлю магазину, документи, меблі, товарно-матеріальні цінності.

При цьому, з матеріалів трудової книжки позивача, суд встановив, що в період з 29.01.1993 по 01.10.1994 позивач працював на ВТФ ТОВ "Капідо" (ДК КТП "Мастер"), а тому, мотиви відповідача в цій частині відмови є необґрунтованими.

Визначаючись щодо спірного періоду роботи з 01.10.1994 по 01.12.1999 на ПМП "Ярина" який не зараховано до періоду роботи, оскільки на підприємстві відсутні первинні бухгалтерські документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки від 17.01.2002 за №386, виданої начальником Ленінського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, відбулась крадіжка майна та документів ПМП "Ярина".

Разом з тим, з матеріалів трудової книжки встановлено, що в період з 01.10.1994 по 01.12.1999 позивач працював робочим на Малому підприємстві "Ярина".

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищезазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до його стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами, а саме записами у трудовій книжці, відповідно про протиправність рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачеві та до задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним спірного рішення відповідача задовольнив, відповідно вимога про скасування цього рішення також підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до страхового стажу періоди роботи з 29.01.1993 по 01.10.1994 на підприємстві ВТФ-ТОВ "Капідо" та з 01.10.1994 по 01.12.1999 на ПМП "Ярина", суд зазначає таке.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача, у даному випадку, буде зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до страхового стажу періоди роботи з 29.01.1993 по 01.10.1994 на підприємстві ВТФ-ТОВ "Капідо" та з 01.10.1994 по 01.12.1999 на ПМП "Ярина", що, з урахуванням наявного страхового стажу 21 рік 11 місяців 8 днів, дає право на призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність у трудовій книжці усіх необхідних записів на підтвердження наявного у позивача стажу роботи, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком, починаючи з дати звернення до відповідача із відповідною заявою, а саме з 03.10.2018, що підтверджено матеріалами справи.

Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції") до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування "мирного володіння майном".

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених вище обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення за №93 від 05.12.2018 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 03.10.2018, зарахувавши до його трудового стажу періоди роботи з 29.01.1993 по 01.10.1994 та з 01.10.1994 по 01.12.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати її призначення, а саме з 03.10.2018.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ); Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна