Справа № 580/3594/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року справа № 580/3594/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу "Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи Черкаської міської ради" про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити дії,

встановив:

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи, просить:

1) визнати неправомірною бездіяльність відповідача;

2) зобов?язати відповідача провести медико-соціальну експертизу на предмет встановлення (у відсотках) ступеня втрати позивача, пов?язаної з отриманою 16.02.2014 травмою у вигляді компресійних переломів тіл дев?ятого, одинадцятого грудних хребців, першого поперекового хребця, змінити причину і час настання інвалідності.

Позовні вимоги мотивує тим, що 26.06.2019 вона звернулася до Черкаської обласної МСЕК №1 з письмовою заявою, в якій просила провести їй, як інваліду третьої групи інвалідності, медико- соціальну експертизу на предмет виявлення причинного зв`язку між встановленням третьої групи інвалідності з отриманою 16.02.2014 травмою у вигляді компресійних переломів тіл дев`ятого, одинадцятого грудних хребців, першого поперекового хребця, ретролістезу Th 12, який міг бути пов`язаним з даною травмою, та встановити (у відсотках) ступінь обмеження життєдіяльності, а саме здатності до трудової діяльності. До заяви додала копії документів, на які посилалася в обґрунтування свого прохання, проте станом на день звернення до суду з даною позовною заявою вона не викликалася відповідачем для проведення експертизи, медико-соціальна експертиза на предмет встановлення ступеня обмеження життєдіяльності не проведена, і обґрунтованої відповіді на свою заяву вона не отримувала.

Ухвалою суду від 26.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

13.01.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлений позов є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на заяву позивача від 26.06.2019 року, з вимогою встановити причинній зв`язок інвалідності з отриманою травмою 16.02.2014 року, та встановити у відсотках ступінь обмеження життєдіяльності, відповідачем направлено лист роз`яснення від 04.07.2019 № Б-01-08/10-94, яке вручено позивачу 06.07.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

16.02.2014 під час перебування у вагоні потягу Львів-Запоріжжя ОСОБА_1 отримала травму внаслідок обриву кріплення верхньої полиці пасажирського сидіння та удару вказаної полиці з падінням на неї іншого пасажира, що перебував на верхній полиці.

Згідно до Висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 15.02.2017 № 05-11-01/29, позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів 10 та 12 грудних хребців, 1 поперекового хребця, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

26.07.2017 ОСОБА_1 оглянута лікарем-консультантом Черкаської обласної лікарні невропатологом ОСОБА_2 . Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста, позивачу встановлений діагноз: поширений остеохондроз хребта, консолідовані переломи тіл 11 грудного, першого поперекового хребців у 2014р., рекомендовано виключити фізичні навантаження на хребет, носіння корсету, повторні курси лікування, санаторно-курортне лікування.

З 24.01.2018 по 02.02.2018 позивачка перебувала на обстеженні у Державній установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (м. Дніпро).

Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 595 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» позивачу встановлений основний діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу, консолідовані переломи тіл Тh9, Тh11, L1. Протрузїї м/х дисків Тh8-L1, L1- S1. Ретролістез Тh12, ретролістез L 5 до 5 мм. Вертеброгенна тораколюмбалгія з помірним больовим синдромом, ПФХ (порушення функції хребта) І-ІІ ст., порушення статико- динамічної функції помірного ступеня.

Після вищезазначеного обстеження 12.03.2018 обласна МСЕК №1 встановила позивачу третю групу інвалідності безтерміново з 04.09.2017 з приводу загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату.

Згідно відповіді Черкаської обласної лікарні від 04.12.2018 № 01-28/2183 на адвокатський запит адвоката Ткаченко Н.І., отримана позивачем травма 16.02.2014 у вигляді компресійного перелому тіл дев`ятого, одинадцятого грудних хребців, першого поперекового хребця вплинула на загальний стан хребта.

Згідно відповіді інституту медико-соціальних проблем інвалідності від 14.12.2018 № 033-100/ЗПІ-13/26 на адвокатський запит адвоката Ткаченко Н.І. , травма хребта ОСОБА_1 у вигляді компресійних переломів тіл Тh9, Тh11, L1 має такі наслідки для її здоров`я - вертеброгенна тораколюмбалгія з помірним больовим синдромом, порушення функції хребта І-ІІ ст. та помірні порушення статико-динамічної функції.

Згідно консультаційного висновку спеціаліста ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України» від 06.12.2018 у позивача стійкі наслідки хребетно- спинномозкової травми. Післятравматична мієлопатія з порушенням функції поперекового потовщення, нижній пара парез, порушення функції тазових органів.

Згідно відповіді ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико- соціальних проблем інвалідності МОЗ України» від 28.05.2019 № 259/01-26 на адвокатський запит адвоката Ткаченко Н.І., ретролістез ТМ2, який діагностувався у позивача даною установою міг бути пов`язаним з травмою, яку я отримала 16.02.2014.

Таким чином позивач зазначає, що з наведеного вбачається, що їй встановлено різними медичними закладами України компресійний перелом тіл дев`ятого, одинадцятого грудних хребців, першого поперекового хребця, отриманий під час перебування у вагоні потягу Львів-Запоріжжя внаслідок обриву кріплення верхньої полиці пасажирського сидіння та удару вказаної полиці з падінням на неї іншого пасажира, що перебував на верхній полиці.

Згідно вище зазначених медичних висновків, травма вплинула на загальний стан хребта, наслідки перелому хребців супроводжуються больовим синдромом та порушенням функції хребта, компресійний перелом тіл хребців призводить до втрати працездатності внаслідок наявності порушення функції хребта та статико-динаміки в цілому.

Беручи до уваги мету проведення медико-соціальної експертизи особам, що звертаються для встановлення інвалідності, а саме виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, позивач звернулася до відповідача із заявою від 26.06.2019, в якій просила провести їй, як інваліду третьої групи інвалідності, медико- соціальну експертизу на предмет виявлення причинного зв`язку між встановленням третьої групи інвалідності з отриманою 16.02.2014 травмою у вигляді компресійних переломів тіл дев`ятого, одинадцятого грудних хребців, першого поперекового хребця, ретролістезу Th 12, який міг бути пов`язаним з даною травмою, та встановити (у відсотках) ступінь обмеження життєдіяльності, а саме здатності до трудової діяльності.

Оскільки відповідь на свою заяву позивач не отримала вона звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення позивача від 20.11.2018 року відповідає вимогам статті 5 цього ж Закону, а тому у силу положень частини 1 статті 7 названого Закону мало бути розглянуте по суті особою, якій його адресовано.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) /частина 1/.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки /частина 3/.

Судом встановлено, що 26.06.2019 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила на адресу Обласної МСЕК №1 заяву про проведення їй медико-соціальної експертизи (а.с.9-10), яка була отримана адресатом 27.06.2019 (а.с. 12).

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки; рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

04.07.2019 КЗ «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» розглянув заяву ОСОБА_1 від 26.06.2019 щодо встановлення причинного зв`язку інвалідності з отриманою травмою 16.02.2014, та відсотків ступеню втрати професійної працездатності, про що ОСОБА_1 повідомлено листом №5-0108/10-94 (а.с.. Даний лист було направлено засобами поштового зв`язку 05.07.2019 та отримано адресатом 06.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачем належним чином розглянуто заяву позивача, а тому позовна вимога про визнання бездіяльності неправомірною задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги №2 суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 №1317 медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317) визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п. 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я

Згідно з п. 5 Положення № 1317 Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Відповідно до п.п. 1 п.11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

Таким чином, МСЕК встановлюють ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) лише працівникам, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язаної з виконанням ними трудових обов`язків, та колишнім військовослужбовцям з перебуванням на фронті або з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до процедури визначеної в порядку та умовах встановлення інвалідності.

Відповідно до п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 №1317 критеріями встановлення інвалідності визначено причини інвалідності:

- загальне захворювання;

- інвалідність з дитинства;

- нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

- поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;

- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період;

- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- одержані внаслідок політичних репресій;

- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Іншої категорії причинного зв`язку законодавством не встановлено.

Тобто, як зазначено у відповіді відповідача від 04.07.2019 №5-0108/10-94 (а.с.82 зворотній бік), відповідно до чинного законодавства України МСЕК не має повноважень встановлювати причинний зв`язок інвалідності та ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, пов`язаної з побутовою травмою, такій категорії громадян.

Ці питання, відповідно до Закону України «Про судову експертизу» та Правил проведення судово-медичної експертизи, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 покладені на спеціалістів відповідних судово-медичних-експертних установ.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду заяви позивача від 26.06.2019, медико-експертна справа направлена за ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду від 01.02.2019 для проведення судово-медичної експертизи до ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», що підтверджується супровідним листом від 13.03.2019 №219/0109/1.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат (судовий збір, витрати на правничу допомогу) відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складене 12.02.2020.

Суддя В.П. Тимошенко