Справа № 120/2696/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2020 р. Справа № 120/2696/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Назарук А.В.,

позивача: ОСОБА_2 ,

представника позивача: Тишківського С.Л.,

представника відповідача 1: Македонського О.В.,

представника відповідача 2: Бубели Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Подільської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України

про: визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Вінницької митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 10.07.2019 року та 18.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовими заявами про випуск транспортного засобу PEUGEOT 308 SW, 2016 року номер VIN НОМЕР_1 у вільний обіг та звільнення від сплати необхідних платежів, однак листом Вінницької митниці ДФС №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року позивачу відмовлено у видачі транспортного засобу зі складу митниці. Внаслідок зазначеної відмови ОСОБА_2 оплатив зберігання транспортного засобу на складі митниці. Вважаючи дії Вінницької митниці Державної митної служби України, яка викладена у листі №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року, у видачі ОСОБА_2 транспортного засобу PEUGEOT 308 SW, 2016 року номер НОМЕР_2 зі складу митниці протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 28.08.2019 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати суду засвідчені копії документів, що долучені до позовної заяви.

13.09.2019 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

10.10.2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що з метою оформлення транспортного засобу марки PEUGEOT 308, VIN № НОМЕР_1 , 2016 року виготовлення, 04.01.2019 відділом митного оформлення №1 митного поста «Вінниця - Центральний» прийнято митну декларацію №UА401010/2019/000587. За результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, встановлено завдання щодо проведення митного огляду та коригування митної вартості. В зв`язку з чим, декларанту запропоновано надати додаткові документи щодо митної вартості у відповідності до ст.53 Митного кодексу України. Враховуючи письмову відмову декларанта щодо надання додаткових документів, 18.07.2019 року до підрозділу контролю митної вартості та адміністрування митних платежів направлено запит щодо коригування митної вартості вищезазначеного транспортного засобу. За результатами винесеного рішення декларанту надано картку відмови та з моменту доставляння транспортного засобу до місця призначення, за документом контролю за доставкою та подання митної декларації, транспортний засіб знаходився в зоні митного контролю митного поста «Вінниця - Центральний» Вінницької митниці ДФС, та з моменту отримання картки відмови не був заявлений в жоден митний режим. Відповідно до пункту 3 статті 263 Митного кодексу України товари, які протягом 30 днів з дня доставлення їх у митний орган призначення не поміщені у митний режим або не розміщені на складі тимчасового зберігання чи складі митного органу, набувають статусу таких, що зберігаються на складі митного органу. В зв`язку з чим, 05.02.2019 року транспортний засіб PEUGEOT 308, VIN номер НОМЕР_1 , 2016 року виготовлення, оприбутковано на склад Вінницької митниці ДФС відповідно до прибуткової накладної від 05.02.2019 року №8 та акту прийому передачі від 05.02.2019 року №6. З метою раціонального використання бюджетних коштів на транспортування майна до складських приміщень митниці та враховуючи відсутність власника транспортного засобу, на момент оприбуткування, митницею прийнято рішення про передачу транспортного засобу на зберігання ТОВ «Авто-Гранд». Відповідно до умов Договору про відповідальне зберігання від 02.01.2019 року №1/19, акту прийому передачі від 05.02.2019 року №8, вищезазначений транспортний засіб передано на відповідальне зберігання. Разом з тим, видача товарів та транспортних засобів зі складу митного органу здійснюється, враховуючи вимоги статті 242 Митного кодексу України, в частині відшкодування витрат за зберігання вантажу на складі митного органу. Враховуючи вищевикладене, митницею, повідомлено ОСОБА_2 , що видачу транспортного засобу зі складу митниці буде здійснено після оформлення уніфікованої митної декларації МД-1 та сплати відшкодувань за зберігання. Відповідно до квитанції № 27529549-1 від 19.07.2019 року ОСОБА_2 сплачено кошти у якості відшкодування витрат за зберігання на складі митного органу. Відповідно до видаткової накладної №24 від 19.07.2019 року ОСОБА_2 відпущено транспортний засіб PEUGEOT 308, VIN номер НОМЕР_1 , 2016 року виготовлення.

Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що відповідно до норм Цивільного кодексу України, твердження позивача про порушення відповідачем його прав, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди, на відшкодування якої він має право, є безпідставним.

Ухвалою суду від 18.10.2019 року відкладено підготовче судове засідання на 15.11.2019 року.

22.10.2019 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій заперечує аргументи та доводи відповідача, вважає їх безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства, а тому просить суд не брати до уваги при вирішенні справи.

29.10.2019 року представником Державної казначейської служби України подано пояснення на позовну заяву ОСОБА_2 , у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 45143,34 грн. зазначила, що як вбачається із змісту відзиву Вінницької митниці ДФС на позовну заяву ОСОБА_2 , то витрати понесені останнім в рахунок оплати послуг за зберігання на складі митного органу транспортного засобу, зумовлені виключно діями самого позивача, оскільки останньою не вчинялось жодних дій щодо чинення перешкод позивачу у своєчасному отриманню його транспортного засобу. За таких обставин, підстав для відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача не має.

12.11.2019 року представником позивача подано відповідь на пояснення третьої особи, у якій звернув увагу суду на те, що зберігання автомобіля, належного позивачу, з 09 січня 2019 року по 19 липня 2019 року на території митниці та у постійній зоні митного контролю ТОВ «Авто-Гранд», виникло внаслідок прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості від №UA401000/2019/000002/1 від 09.01.2019 року та картки відмови Вінницької митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2019/00003 від 09.01.2019 року, які були визнані протиправними та скасовані рішенням суду, яке набрало законної сили.

15.11.2019 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника третьої особи, залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Міністерство юстиції України та відкладено підготовче судове засідання.

13.12.2019 року до суду представником Міністерства юстиції України подано відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у справі. Крім того, зазначив, що відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові від 26.07.2018 у справі №907/769/17 Верховного Суду, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів.

20.12.2019 року представником позивача подано клопотання про заміну неналежного відповідача та залучення співвідповідача, у якому просив замінити неналежного відповідача в адміністративній справі №120/2696/19-а Міністерство юстиції України на Державну казначейську службу України; залучити в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області; виключити Державну казначейську службу України зі складу учасників справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача задоволено частково, замінено неналежного відповідача Міністерство юстиції України на Державну казначейську службу України, при цьому виключено зі складу учасників справи Державну казначейську службу України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

27.12.2019 року представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначила, що 05.02.2019 року транспортний засіб марки PEUGEOT 308, VIN № НОМЕР_1 , 2016 року, оприбутковано на склад Вінницької митниці ДФС. Товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів (ст. 242 МК України). Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі №120/232/19-а, позов ОСОБА_2 до Вінницької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішень задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення митниці про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000002/1 від 09.01.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА401010/2019/00003 від 09.01.2019 року. Як вбачається із змісту відзиву Вінницької митниці ДФС на позовну заяву ОСОБА_2 , то витрати понесені останнім в рахунок оплати послуг за зберігання на складі митного органу транспортного засобу, зумовлені виключно діями самого позивача, оскільки митницею не вчинялось жодних дій щодо чинення перешкод позивачу у своєчасному отриманню його транспортного засобу. Лише 19.07.2019 року ОСОБА_2 згідно квитанції №27529549-1 здійснив перерахунок коштів у якості відшкодування витрат за зберігання на складі митного органу (код 25010100) (МД1 СЕРІЯ РА №244128). Згідно видаткової накладної №24 від 19.07.2019 року ОСОБА_2 відпущено транспортний засіб PEUGEOT 308, VIN № НОМЕР_1 , 2016 року виготовлення. За таких обставин, підстав для відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача на думку Державної казначейської служби України не має.

10.01.2020 року на адресу суду представником відповідача подано клопотання, у якому просив суд замінити відповідача по справі - Вінницьку митницю ДФС на її правонаступника - Подільську митницю Держмитслужби.

Ухвалою суду від 10.01.2020 року клопотання представника відповідача задоволено та замінено Вінницьку митницю ДФС на її правонаступника Подільську митницю Держмитслужби.

Ухвалою суду від 10.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити

Представник відповідача Подільської митниці Держмитслужби заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволені позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України заперечувала щодо позовних вимог та просила відмовити у задоволені позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, заслухавши думку сторін, судом встановлено, що 27 грудня 2018 року в республіці Польщі ОСОБА_2 (декларант) на підставі інвойсу (фактура) № 27/12/2018 - придбано у Цивільної спілки МУЛТІС «Гражина Хаук, Юстина Хаук », автомобіль PEUGEOT 308 SW, НОМЕР VIN: НОМЕР_1 за ціною 20 000 злотих.

Згідно підтвердження до фактури № 27/12/2018 від 19-12-2018 від 02.01.2019 року, Цивільна спілка МУЛТІС «Гражина Хаук, Юстина Хаук » продає пошкоджений автомобіль PEUGEOT 308 SW, НОМЕР VIN: НОМЕР_1 , а останній сплатив за нього готівкою кошти в сумі 20 000 злотих.

На підставі підтвердження до фактури № 27/12/2018 від 19-12-2018 Цивільна спілка МУЛТІС «Гражина Хаук, Юстина Хаук » в особі Юстини Хаук отримала депозит у сумі 4600 злотих для оплати суми ПДВ до рахунку-1 фактури № 27/12/2018 року.

04.01.2019 року представник декларанта, уповноважена особа митного брокера ТОВ «Єдине Вікно», звернувся до митного органу для здійснення імпортного митного оформлення автомобіля марки PEUGEOT 308 SW, 2016 року виготовлення, який був у використанні, НОМЕР VEST: НОМЕР_1 , надав митну декларацію № 401010/2019/000587 від 04.01.2019 року та відповідний пакет передбачених законодавством документів для митного оформлення товару, а саме: експортну декларацію № 18PL442020E0718970 від 20.12.2018 року, документ про реєстрацію автомобіля (BREA) від 17.11.2016 року, інвойс (фактура) № 27/12/2018, підтвердження до фактури № 27/12/2018 року від 19.12.2018, підтвердження до фактури № 27/12/2018 року від 02.01.2019 року, установчі документи Цивільної спілки МУЛТІС, Гражина Хаук , Юстина Хаук , страховий поліс № 1320762 термін дії з 13.12.2018 р. по 11.01.2019 року, довідку про транспортні витрати № 1 від 04.01.2019 року.

09.01.2019 року митним органом Вінницькою митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2919/000002/1 та представнику декларанта надано картку відмови від 09.01.2019 року № UA401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення в зв`язку з чим позивачем на вимогу митниці було поміщено задекларований транспортний засіб, яким є автомобіль марки PEUGEOT 308 SW, 2016 року виготовлення, який був у використанні, НОМЕР VIN: НОМЕР_1 у постійній зоні митного контролю ТОВ «Авто-Гранд» (401-008-1-1) за адресою місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7й км.

Позивач не погодився із вищевказаними рішеннями Вінницької митниці ДФС та звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA 401000/2019/000002/1 від 09.01.2019 року та картку відмови Вінницької митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2019/00003 від 09.01.2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі № 120/232/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

10.07.2019 року та 18.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовими заявами про випуск товару у вільний обіг та звільнення від сплати необхідних платежів, однак листом Вінницької митниці ДФС №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року позивачу відмовлено у видачі транспортного засобу зі складу митниці.

Внаслідок зазначеної відмови ОСОБА_2 оплатив зберігання транспортного засобу на складі митниці.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Згідно п. 25 ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України митний режим - комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Статтею 74 Митного кодексу України визначено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Згідно з частиною першою статті 201 Митного кодексу України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

Частиною четвертою названої статті визначено, що на тимчасове зберігання під митним контролем із застосуванням положень цієї глави товари також можуть розміщуватися на митних складах або на складах органів доходів і зборів.

Відповідно до частини 1 статті 242 Митного кодексу України, товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до ч.7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Як повідомив у судовому засіданні представник позивача, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2919/000002/1 та надано картку відмови № UA401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, в зв`язку з чим позивачем на вимогу митниці було поміщено задекларований транспортний засіб, яким є автомобіль марки PEUGEOT 308 SW, 2016 року виготовлення, який був у використанні, НОМЕР VIN: НОМЕР_1 у постійній зоні митного контролю ТОВ «Авто-Гранд» (401-008-1-1) за адресою місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7й км. Позивач не погодився із вищевказаними рішеннями Вінницької митниці ДФС та звернувся до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі №120/232/19-а, залишеним без змін, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнані протиправними та скасовані рішення про коригування митної вартості товарів № UA 401000/2019/000002/1 від 09.01.2019 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 401010/2019/00003 від 09.01.2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд зазначає, що вищевикладені обставини стосовного митного оформлення автомобіля ОСОБА_2 , сплати митних платежів та обставини щодо визнання протиправними рішень відповідача щодо коригування митної вартості автомобіля та картки відмови в прийнятті митної декларації, які були встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року в рамках розгляду справи №120/232/19-а, не підлягають доказуванню.

Разом із тим, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про випуск товару у вільний обіг та звільнення від сплати необхідних платежів, однак листом Вінницької митниці ДФС №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі транспортного засобу зі складу митниці.

У свою чергу, 19.07.2019 року позивач сплатив кошти на вимогу відповідача за зберігання транспортного засобу на складі митниці і лише після цього транспортний засіб позивача було відпущено на підставі видаткової накладної №24 від 19.07.2019 року.

Згідно ч.3 ст.243 Митного кодексу України якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися. При цьому у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати органу доходів і зборів на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Таким чином ч.1 ст.242 та ч.3 ст.243 Митного кодексу України встановлено, що товари, які зберігаються на складах органів доходів і зборів, можуть бути видані власникам лише після митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися.

Приписами ст.318 Митного кодексу України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до Митного кодексу України та інших законів України.

Згідно ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.239 Митного кодексу України витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Питання відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС регулюється Порядком відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України №731 від 15.06.2012 року.

Частиною першою Розділу III Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 731 від 15.06.2012 року визначено, що витрати в справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення (далі - винна особа). Суми витрат, що підлягають відшкодуванню, зазначаються у постанові про накладення стягнення.

Окрім цього, наказом Міністерства фінансів України№731 від 15.06.2012 року затверджено також Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів.

Частиною 2 Розділу III цього Порядку визначено, що витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику.

Розрахунковий строк зберігання для обчислення витрат в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів та/або транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі. День видачі зі складу митного органу товарів, транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається (частина 3 Розділу III цього Порядку).

Судом встановлено, що відповідачем визначено до відшкодування позивачу витрати за зберігання товару на складі митниці починаючи з 09.01.2019 року (дата винесення рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2919/000002/1 та картки відмови від 09.01.2019 року №UА401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення) по день фактичної сплати.

Так, суд зазначає, що підставою для тривалого перебування транспортного засобу позивача на території митниці стало прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2919/000002/1 та представнику декларанта надано картку відмови від 09.01.2019 року №UА401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Як було зазначено судом вище, дані рішення відповідача скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі № 120/232/19-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про випуск товару у вільний обіг та звільнення від сплати необхідних платежів, однак листом Вінницької митниці ДФС №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі транспортного засобу зі складу митниці та повідомлено, що видача транспортного засобу зі складу митниці буде здійснено після сплати відшкодувань за зберігання.

Однак, суд зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року, яке набрало законної сили, встановлено відсутність підстав вважати, що в наданих позивачем документах зазначені будь-які недостовірні відомості стосовно оформлення транспортного засобу PEUGEOT 308 SW , 2016 року номер VIN НОМЕР_1 .

У свою чергу, 19.07.2019 року позивач, отримавши відмову Вінницької митниці ДФС, сплатив кошти на вимогу відповідача за зберігання транспортного засобу на складі митниці і лише після цього транспортний засіб позивача було відпущено на підставі видаткової накладної №24 від 19.07.2019 року.

Разом з тим, суд звертає увагу, що всі відомості, внесені до митних декларацій на підставі скасованих рішень про коригування митної вартості товарів, є помилковими, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, а сплачені на підставі скасованих рішень про коригування митної вартості товарів митні платежі підлягають поверненню позивачу у порядку і на умовах, визначених законодавством.

Ураховуючи викладене суд зазначає, що відмова Вінницької митниці Державної митної служби України, яка викладена у листі №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року, щодо видачі ОСОБА_2 транспортного засобу PEUGEOT 308 SW, 2016 року номер VIN НОМЕР_1 зі складу митниці є протиправною, відтак, підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на відшкодування матеріальної шкоди 45143,34 грн., завданої Вінницькою митницею ДФС, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України, суд зазначає наступне.

За змістом частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 30 Митного кодексу України посадові особи та інші працівники органів доходів і зборів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону.

Шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Таким чином спеціальною нормою (статтею 30 Митного кодексу України) також передбачено відшкодування збитків, заподіяних органами митної служби громадянам чи юридичним особам під час виконання ними своїх повноважень

Отже, статтею 56 Конституції України, статтями 1173 та 1174 ЦК України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 року №12/рп-2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. Отже, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі №907/769/17, від 02 вересня 2019 року у справі №576/1648/16.

Суд зазначає, що наслідком безконтрольного застосування до позивача митного контролю стала сплата позивачем коштів за надання додаткових, нічим не обумовлених послуг (сплата яких підтверджена документами, що знаходяться в матеріалах справи), і таке втручання митного органу в права позивача є фактичним втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Враховуючи, що суд дійшов висновку стосовно задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною відмови Вінницької митниці Державної митної служби України, яка викладена у листі №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року, щодо видачі ОСОБА_2 транспортного засобу PEUGEOT 308 SW, 2016 року номер НОМЕР_2 зі складу митниці, відтак, позовна вимога щодо стягнення на користь ОСОБА_2 із Державного бюджету України відшкодування матеріальної шкоди 45143,34 грн., завданої Вінницькою митницею ДФС, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України також підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_2 із Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди, завданої Вінницькою митницею ДФС, суд зазначає наступне.

Вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб`єкта владних повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо особи, що у цьому випадку не знайшло свого підтвердження. Другою умовою для стягнення шкоди є підтвердження наявності такої шкоди.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 10000 грн. та не підтверджено документально.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

У силу ч.4 ст.242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 72 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, всупереч обов`язку доказування, закріпленому у ст.77 КАС України, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для оскаржуваних дій.

Таким чином, за результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозв`язку з обставинами даної справи, керуючись ст. 245 КАС України (повноваження суду при вирішенні справи), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат судом здійснено з урахуванням положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії щодо відмови Вінницької митниці Державної митної служби України, яка викладена у листі №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року, у видачі ОСОБА_2 транспортного засобу PEUGEOT 308 SW, 2016 року номер VIN НОМЕР_1 зі складу митниці.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із Державного бюджету України матеріальну шкоду в сумі 45143,34 грн., завданої Вінницькою митницею ДФС, шляхом списання відповідних коштів з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Подільської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні судовий збір в сумі 1536,80 грн.

Для вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу призначити судове засідання на 07.02.2020 року о 13:00 год., яке відбудеться за адресою вул. Брацлавська, 14, м. Вінниця, в залі судових засідань № 2.

Встановити представнику позивача строк до 07.02.2020 року подати до суду докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу та відповідачу для подання відзиву з даного питання.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене 11.02.2020 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна