Справа № 420/7510/19
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

420/7510/19

Справа № 420/7510/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки Одещини» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки Одещини» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить:

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі п. 20.1.4 ст. 20 Податкового кодексу України, п.п. 75.1.1 п 75.1 ст. 75, ст. 76 Податкового кодексу України проведено перевірку ТОВ «Ліки Одещини» щодо своєчасності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на 2017 рік за результатами якої складено Акт від 17.05.2019 року №2936/15-32-51-06/39149032 яким встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 ПК України , на яких відповідно до вимог ст. 192 та 201 цього Кодексу покладено обов’язок щодо такої реєстрації.

З винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач не погоджується, оскільки податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням порядку встановленого податковим законодавством.

По-перше: Акт перевірки ГУ ДФС в Одеській області від 17.05.2019 року № 2936/15-32-51- 06/39149032 отримано позивачем тільки 28.08.2019 року.

По-друге: оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ГУ ДФС в Одеській області 25.09.2019 року, натомість, коли останнім днем для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення було 18.09.2019 року чим порушено п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України.

По-третє: податкові накладні: №11 від 11.03.2017; №9 від 09.03.2017; №10 від 10.03.2017; №12 від 12.03.2017; №14 від 31.03.2017; №13 від 13.03.2017; №15 від 15.03.2017 відправлені на реєстрацію 31.03.2017 року; податкові накладні; №30 від 30.10.2017; №28 від 28.10.2017 №29 від 29.10.2017 відправлені на реєстрацію 31.10.2017.

Податкові накладні направлені на реєстрацію в строк відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п’ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Головного управління ДФС в Одеській області 17.12.2019 року, що підтверджується розпискою про отримання нарочно судового рішення, ухвали.

Відзив обґрунтовано наступним.

ГУ ДФС в Одеській області на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 розділу 1 Податкового кодексу України), у порядку статті 76 розділу II Кодексу проведено перевірку ТОВ «Ліки Одещини» з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Твердження позивача про отримання Акту перевірки від 17.05.2019 року № 2936/15-32-51-06/39149032 лише 28.08.2019 року відповідач вважає необґрунтованим, оскільки Акт направлено відповідно до поряду п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України.

У зв’язку з несвоєчасним направленням на реєстрацію податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних, останні були зареєстровані з порушенням вимога Податкового кодексу України та Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

В рамках основного виду діяльності позивачем складено:

Податкову накладну №9 від 09.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року о 22:42 год.

03.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 12:42 год.

Податкову накладну №10 від 10.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року о 22:56 год.

03.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 13:56 год.

Податкову накладну №11 від 11.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року о 22:56 год.

03.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 13:56 год.

Податкову накладну №12 від 12.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року о 22:56 год.

03.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 13:56 год.

Податкову накладну №13 від 13.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року.

05.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 15:36 год.

Податкову накладну №14 від 14.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року.

05.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 16:35 год.

Податкову накладну №15 від 14.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 31.03.2017 року.

05.04.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 16:35 год.

Податкову накладну №28 від 28.10.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 15.11.2017 року о 22:56 год.

16.11.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 08:58 год.

Податкову накладну №29 від 09.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 15.11.2017 року о 22:56 год.

16.11.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 08:59 год.

Податкову накладну №30 від 30.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 15.11.2017 року о 22:56 год.

16.11.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 08:59 год.

Податкову накладну №31 від 31.03.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 15.11.2017 року о 22:56 год.

16.11.2017 року Квитанцією №1 підтверджено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України о 08:59 год.

17.05.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі п. 20.1.4 ст. 20 Розділу 1, п.п. 75.1.1 п 75.1 ст. 75, ст. 76 Розділу 2 Податкового кодексу України проведено перевірку ТОВ «Ліки Одещини» щодо своєчасності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на 2017 рік за результатами якої складено Акт №2936/15-32-51-06/39149032, яким встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 ПК України , на яких відповідно до вимог ст. 192 та 201 цього Кодексу покладено обов’язок щодо такої реєстрації. Відповідальність платника податку на додану вартість за зазначене порушення визначена п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб’єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об’єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник у зв’язку з винесенням відповідачем податкового повідомлення-рішення, яким на позивача накладено штраф у сумі 3513,35 грн.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016.

Вказаним Законом, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, доповнено абзацом другим такого змісту: «Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах».

Пунктом 201.10 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Абзац 14 п. 201.10 Податкового кодексу України передбачає, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватись з врахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 01- 15 календарний день ( включно) календарного місяця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день ( включно ) календарного місяця - до 15 календарного дня ( включно ) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Тобто, платник податків зобов`язаний скласти та зареєструвати не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.120-1.1 цієї статті порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст. 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Таким чином, п. 120-1 ст.120 Податкового кодексу України встановлено виключення лише щодо порушення строків реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Судом встановлено, що в рамках основного виду діяльності позивачем складено наступні податкові накладні №11 від 11.03.2017; №9 від 09.03.2017; №10 від 10.03.2017; №12 від 12.03.2017; №14 від 14.03.2017; №13 від 13.03.2017; №15 від 15.03.2017; №30 від 30.10.2017; №28 від 28.10.2017 №29 від 29.10.2017 року; №31 від 31.10.2017 року.

Зазначені податкові накладні складені відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 № 1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» (Наказ №1307 – далі).

Відповідно до п.2 Наказу №1307, податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Пунктом 8 Наказу №1307 встановлено, що при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" робиться помітка "X" та зазначається тип причини, серед іншого - складена за щоденними підсумками операцій (підпункт 11 пункту 8 Наказу №1307).

Із наявних в матеріалах справи, копій податкових накладних, вбачається, що вони складені за щоденними підсумками операцій.

Попри це, суд зазначає, що Закон не встановлює особливих вимог, окрім встановлених абзацом 14 п. 201.10 Податкового кодексу України щодо строків реєстрації таких податкових накладних.

Так, податкові накладні:

№9 від 09.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року

№10 від 10.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року

№11 від 11.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року

№12 від 12.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року

№13 від 13.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року

№14 від 14.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року

№15 від 14.03.2017 року направлено до ЄРПН 31.03.2017 року.

Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, що відповідно до п. 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (далі - Порядок №1246), операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години, а відтак, ТОВ «Ліки Одещини» несвоєчасно здійснено направлення податкових накладних до ЄРПН.

На час реєстрації вище зазначених податкових накладних (березень-квітень 2017 року) слід застосовувати редакцію Порядок №1246 станом на 01.02.2015 року.

Так, пунктом 2 Порядку №1246 в редакції від 01.02.2015 року встановлено, внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру.

Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Тобто, тривалість операційного дня становить з 0 до 23-ї години, а не з 8-ї до 20-ї години, як зазначає відповідач.

Податкові накладні:

№28 від 28.10.2017 року направлено до ЄРПН 15.11.2017 року

№29 від 29.10.2017 року направлено до ЄРПН 15.11.2017 року

№30 від 30.03.2017 року направлено до ЄРПН 15.11.2017 року

№31 від 31.03.2017 року направлено до ЄРПН 15.11.2017 року

Зазначені податкові накладні, також направлені до ЄРПН протягом операційного дня (з 0 до 23-ї години) відповідно до Порядку №1246 в редакції від 20.05.2017 року.

Щодо Акту перевірки та податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 76.2. ст. 72 Податкового кодексу України закріплено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (пункт 86.2. ст. 86 Податкового кодексу України).

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв’язку з необхідністю з’ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу (пункт 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що Акт №2936/15-32-51-06/39149032 за результатами перевірки ТОВ «Ліки Одещини» складений 17.05.2019 року, проте направлення зазначеного Акту відбулось лише 19.08.2019, а отримано його представником позивача – лише 28.08.2019 року.

Тобто, з порушенням трьохденного порядку направлення акта перевірки платнику податків.

Зазначене порушення процедури жодним чином не обґрунтовано представником відповідача у відзиві.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Пунктом 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Тобто, відповідачем грубо порушено, встановлений пунктом 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України строк прийняття податкового повідомлення-рішення.

Так, останнім днем винесення повідомлення-рішення є 18.09.2019 року, в той час, коли, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено 25.09.2019 року (пропуск строку – 5 робочих днів).

Судом не приймається твердження представника відповідача стосовно того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено 25.09.2019 року, оскільки, на адресу контролюючого органу тривалий час не надходило повідомлення про вручення поштового відправлення (Акту перевірки).

Відповідно до пункту 94 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 «Про затвердження правил надання послуг поштового зв’язку», порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв’язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України “Про поштовий зв’язок”, цих Правил.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об'єкта поштового зв'язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У разі вручення рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про надходження поштових відправлень з використанням абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором датою вручення вважається дата їх вкладення до скриньки.

Отже, обов’язок щодо своєчасного отримання кореспонденції покладено на представників юридичних осіб, уповноважених на одержання пошти, відтак твердження відповідача є безпідставними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постановах Верховного Суду (ч.5 ст. 242 КАС України).

« 48. В рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №5-р/2019 зазначено, що Конституція України містить низку фундаментальних щодо здійснення державної влади положень, за якими: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); ніхто не може узурпувати державну владу (частина четверта статті 5); державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 6); в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції є нормами прямої дії (стаття 8); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

49. Як зазначено у цьому ж рішенні Конституційного Суду України названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення…

51. Засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права. Позаяк законність висунуто щодо дій посадовців публічної влади, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії та в наступному діяли в межах повноважень, наданих їм, і як наслідок - дотримувалися процесових і матеріальних приписів права (пункт 45 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року)).

55. Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

60. Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року))».

На думку суду така «правова процедура» була порушена, оскільки відповідач грубо порушив строки направлення Акту перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Як убачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. В даному випадку дії відповідача вчинені поза межами дискреційних повноважень встановлених Податковим кодексом України.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

В даному випадку дії відповідача вчинені поза межами дискреційних повноважень встановлених Податковим кодексом України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Москаль проти Польщі". Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи "Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010 року та "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("справи "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Метою зазначених положень Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, в тому числі, юридичними особами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки Одещини» суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплата судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 132, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки Одещини» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення – задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки Одещини» судовий збір за:

Платіжним дорученням №1614 від 10.12.2019 року у сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна гривня 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII “Перехідні положення” КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.