Справа № 826/8313/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Київ № 826/8313/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до 1) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, 2) Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просить визнати протиправною відмову відповідачів у призначенні та виплаті позивачу разової грошої допомоги, зобов`язати відповідача-1 включити позивача до списків осіб, які мають права на отримання грошової допомоги, зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу разову матеріальну допомогу, стягнути з відповідачів моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачами безпідставно виплачується разова грошова допомога як учаснику бойових дій, а не як особі з інвалідністю внаслідок війни, яка є більшою за розміром.

Відповідачем-1 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що позивачу як учаснику бойових дій виплачувалась відповідна разова грошова допомога, а отже позовні вимоги є необґрунтованими. При цьому, обґрунтувань правомірності виплати

Відповідачем-1 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що виплата разової грошової допомоги здійснюється за списками, наданими органами пенсійного фонду України, а тому виплата позивачу коштів відбувалась виключно на підставі поданих списків.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Відповідно до посвідчення від 22.02.2016 серії НОМЕР_2, виданого Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Аналогічна інформація щодо встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи також зазначена у пенсійному посвідченні від 16.03.2016 № НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України.

Позивач звернувся з заявами до відповідачів, в яких просив повідомити підстави виплати разової грошової допомоги у розмірі, що встановлений для учасників бойових дій, а не для осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи, оскільки сума такої допомоги для учасників бойових дій є значно меншою.

Листом від 26.02.2018 № 6961/03/П-1495 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повідомило позивача, що виплата разової грошової допомоги здійснюється лише тим особам, які звернулись до органів пенсійного фонду з заявою про призначення підвищення до пенсії та перехід на пенсію по інвалідності та надали відповідне посвідчення про право на пільги.

Листом від 28.03.2018 № 05/436-09 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив, що виплата разової грошової допомоги відбувається виключно на підставі списків, наданих Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Разом з тим, у наданих списках позивач значиться як учасник бойових дій, а не особа з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку з чим виплату проведено на підставі інформації, зазначеної в списках.

Позивач, вважаючи дії відповідачів протиправними, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ визначено правовий статус ветеранів війни, учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також порядок та підстави надання такого статусу.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 цього Закону щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Так, підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 встановено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах:

інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2975 гривень; II групи - 2600 гривень; III групи - 2310 гривень.

Пунктом 2 Постанови № 141 визначено, що подання до 1 квітня 2016 р. органам соціального захисту населення таких переліків осіб, які мають право на одержання грошової допомоги здійснюється Пенсійним фондом України - переліку осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Аналогічні норми щодо виплати разової грошової допомоги у 2017, 2018, 2019 роках містяться у постановах Кабінету Міністрів України:

- від 05.04.2017 № 223 (для осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи у 2017 році визначено суму допомоги у розмірі 3100,00 гривень),

- від 14.03.2018 № 170 (для осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи у 2018 році визначено суму допомоги у розмірі 3265,00 гривень),

-від 20.03.2019 № 237 (для осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи у 2019 році визначено суму допомоги у розмірі 3400,00 гривень).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується факт надання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни з 22.02.2016.

Водночас, разова грошова допомога виплачувалась позивачу у розмірі, встановленому для учасників бойових дій, а не для осіб з інвалідністю другої групи внаслідок війни, що відповідачами також підтверджується у відзивах.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві як органу державної влади, що відповідальний за подання переліку осіб, які мають право на допомогу, жодним чином нормативно не обґрунтовано підстави включення позивача до вказаного переліку в якості учасника бойових дій, а не особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни.

Разом з тим, правильність визначення статусу особи, що має право на отримання пільги або допомоги, у даному випадку має суттєве значення, оскільки від цього залежить розмір грошової допомоги, який для осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи є значно більшим ніж для учасників бойових дій.

Суд відхиляє посилання відповідача-1 на те, що органи пенсійного фонду не могли знати про присвоєння позивачу статусу особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни, оскільки позивач не звертався у встановленому порядку до органів пенсійного фонду та не пред`являв відповідно посвідчення про надання такого статусу, оскільки у пенсійному посвідченні, копія якого додана до матеріалів справи, що виданий самим Пенсійним фондом України зазначається, що позивач має статус особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни.

Отже, відповідач-1 був обізнаний про те, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни та протиправно включав його до переліку осіб, що мають право на отримання разової грошової допомоги, у статусі учасника бойових дій, що призвело до зниження розміру виплаченої допомоги.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, оскільки даним органом лише здійснюється виплати грошової допомоги за списками, що надаються Пенсійним фондом України, а отже у даному випадку відповідач-2 діяв у межах наданих законом повноважень.

Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки у відповідності до статті 23 Цивільного кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм статей 23, 1167 ЦК України, які регулюють загальні підстави і порядок відшкодування моральної шкоди, під останньою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №826/887/16 (адміністративне провадження №К/9901/12213/18).

У той же час, позивачем у позовній заяві не зазначено чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі особа оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03065, м. Київ, пр. Комарова, 7, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 разової грошової допомоги як особі з інвалідністю другої групи внаслідок війни відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2019 роки.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати органам соціального захисту населення інформацію щодо ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю другої групи внаслідок війни, що має право на одержання разової грошової допомоги відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2019 роки

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов