Справа № 826/24902/15
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Київ №826/24902/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Костенка Д.А., суддів: Вєкуа Н.Г., Шрамко Ю.Т.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості (далі - Кіровоградський МЦЗ), Міністерства соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- скасувати рішення Кіровоградського МЦЗ в частині нарахування допомоги по безро-біттю у розмірі 544 грн.;

- зобов`язати Мінсоцполітики нарахувати допомогу по безробіттю з урахуванням стра-хового стажу;

- зобов`язати Кіровоградський МЦЗ виплатити допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу.

У зв`язку із припиненням повноважень головуючого судді, в провадженні якого пере-бувала дана адміністративна справа і не була розглянута, та згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями вищевказана адміністративна справа передана на розгляд як головуючому судді Костенку Д.А

Підставами позову зазначено те, що, звернувшись із заявою про набуття статусу без-робітного і отримання допомоги по безробіттю, позивач, як внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи на тимчасово окупованій території України з огляду на неможли-вість продовження роботи за попереднім місцем проживання, подала письмову заяву про припинення трудових відносин, передбачену ч. 2 п. 4 ст. 7 Закону України "Про забезпе-чення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яку на вимогу працівника Кіровоградсь-кого МЦЗ датувала 01.12.2014, тоді як, фактично, до Кіровоградського МЦЗ звернулась 27.05.2015. Зазначає, що їй не було відомо про те, що інформація щодо дати 01.12.2014 буде внесена до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та стане підставою для відмови у нарахуванні позивачу допомоги по безробіттю залежно від страхо-вого стажу. Вважає, що у зв`язку з некомпетентністю працівника, особу якого не ідентифіко-вано, вона, маючи великий стаж роботи, отримує мізерну допомогу по безробіттю.

Кіровоградський МЦЗ подав заперечення, в яких просить відмовити в позові з підстав відповідності дій відповідача вимогам законодавства. Зазначив, що 27.05.2015 позивач звер-нулася із заявою про сприяння у працевлаштуванні, а 02.06.2015 їй надано статус безробіт-ного та призначено допомогу по безробіттю з 09.06.2015 по 02.06.2016 згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 22, ч. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Оскільки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового держав-ного соціального страхування страховий стаж позивача протягом 12 місяців, що передували реєстрації як безробітного, становив менше ніж 6 місяців, та згідно з ч. 1 ст. 22 цього Закону позивач мала право на отримання допомоги без урахування страхового стажу у мінімальному розмірі (544 грн.). Також зазначив, що термін з дати звільнення з роботи до дати реєстрації позивача в центрі зайнятості перевищує один місяць, тому приписи ч. 1 ст. 22 вказаного Закону в частині поважності причин перерви страхового стажу на неї не поширюються.

Мінсоцполітики подало письмові пояснення, в яких просить відмовити в позові з тих підстав, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайня-тості позивач не звернулась до центру зайнятості протягом місяця після закінчення поважної причини перерви страхового стажу, допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі позива-чу призначено відповідно до чинного законодавства. Також зазначає, що Міністерство не на-ділене повноваженнями щодо нарахування та виплати безробітним допомоги по безробіттю, а також щодо здійснення перевірки в частині призначення, нарахування та виплати допомо-ги. Міністерство не перебувало у будь-яких правовідносинах з позивачем і ніяких рішень стосовно неї не приймало. На адвокатські запити представника позивача надані відповіді.

Під час розгляду справи представник позивача підтримала позов у повному обсязі.

Представник Кіровоградського МЦЗ позов не визнав.

Мінсоцполітики явку свого представника не забезпечило, про дату, час і місце судо-вого засідання повідомлено належним чином.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представників сторін, які прибули до судового засідання, дос-лідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

29 січня 2015р. позивач зареєструвалась в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради як особа, перемі-щена з тимчасово окупованої території України та районів проведення Антитерористичної операції, визначивши місцем проживання адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради від 29.01.2015 № (а.с. 16, 254).

27 травня 2015р. позивач звернулась до Кіровоградського МЦЗ за сприянням у праце-влаштуванні, а 02.06.2015 їй надано статус безробітної і призначено допомогу по безробіттю з 09.06.2015 по 02.06.2016 згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 22, ч. 2 ст. 23 Закону України "Про загально-обов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", що підтверджується копіями персональної картки позивача від 27.05.2015 №00041 і додатку 2 до неї, витягу з наказів ПК №00041 (а.с. 240, 241, 250, 253).

Як вказано у додатку №3 до персональної картки позивача, копія якого наявна у спра-ві (а.с. 251, 252), період зайнятості позивача включає, зокрема, з 01.01.2011 по 01.12.2014; страховий стаж позивача - 17 років; страховий стаж за останні 12 місяців, що передують реєстрації - 0 місяців; кількість місяців, що передують реєстрації, протягом яких особа перебувала у трудових відносинах або займалась іншим видом діяльності згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" - 0. За даними Державного реєстру загально-обов`язкового соціального страхування страхові внески сплачені до червня 2014р. (включно).

Допомога призначена у мінімальному розмірі, який на той час становив 544 грн.

04 червня 2015р. позивач склала і надіслала Департаменту освіти молоді та спорту Донецької області нотаріально посвідчену письмову заяву, зареєстровану в реєстрі за №447, в якій просила звільнити її з посади вчителя хімії Горлівської загальноосвітньої школи №55 за власним бажанням з 01.12.2014 у зв`язку з переїздом до м. Кіровограда по причині проведення антитерористичної операції на території мого постійного місця проживання в м. Горлівка, а також просила надіслати оригінал трудової книжки на її адресу у АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями заяви від 04.06.2015, опису вкладення у цінний лист і фіскального чеку від 04.06.2015 (а.с. 255, 255 зворот).

Із 03.06.2016 позивача знято з обліку у зв`язку з самостійним пошуком роботи і припи-нено виплату допомоги, що підтверджується копіями заяви позивача від 03.06.2016, додатку 2 до персональної картки позивача від 27.05.2015 №00041 і витягу з наказів ПК №00041 (а.с. 239, 250, 253).

Не погоджуючись з розміром призначеної допомоги, позивач зверталася до Кірово-градського МЦЗ із заявою про призначення допомоги, виходячи з її заробітку.

Листом Кіровоградського МЦЗ від 07.06.2015 №09-32/Г-13/08, копія якого наявна у справі (а.с. 6, 7), позивачу надана відповідь, в якій повідомлено причини призначення допо-моги у мінімальному розмірі. Відповідач зазначив, що термін з дати звільнення її з роботи до дати реєстрації в центрі зайнятості перевищує один місяць, у зв`язку з чим приписи ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безро-біття" в частині поважності причин перерви страхового стажу на неї не поширюються.

Представник позивача зверталася до Мінсоцполітики із зверненням від 08.07.2015 (а.с. 8, 9), в якому просила зобов`язати Кіровоградський обласний центр зайнятості встанови-ти позивачу допомогу по безробіттю з урахуванням її страхового стажу, посилаючись на неправильне трактування працівниками центру зайнятості законодавства України, що потяг-нуло прийняття невірних рішень. Відсутність відомостей у Державному реєстрі загально-обов`язкового державного соціального страхування не є виною позивача. Територія, де пра-цювала позивач віднесена до тимчасово окупованих, крім цього позивачу не запропонували працевлаштування.

Листом Мінсоцполітики від 30.07.2015 №11526/о/14-15-18 (а.с. 10, 11) представнику позивача надано відповідь про відповідність розміру допомоги по безробіттю вимогам зако-нодавства, в якій з посиланням на дані з Єдиної інформаційно-аналітичної системи держав-ної служби зайнятості повідомлено, що позивач звільнилася з останнього місця роботи 01.12.2014 за ст. 38 КЗпП України (поважні причини), а до центру зайнятості звернулася 27.05.2015, майже через п`ять місяців після звільнення.

Представник позивача повторно зверталася до Мінсоцполітики із зверненнями від 07.09.2015 (а.с. 12), в якому просила провести перерахунок допомоги, виходячи з страхового стажу, з дати звернення по теперішній час. Заява обґрунтована тим, що через некомпетент-ність працівника центру зайнятості, який наказав датувати заяву строком раніше за дату звернення до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради (29.01.2015), тобто 01.12.2014.

Листом Мінсоцполітики від 08.10.2015 №573/18/153-15 (а.с. 13) представнику пози-вача надано відповідь, в якій зазначено п. 3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198, щодо заповнення працівником центру зайнятості в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональної картки, а також положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо права на судовий захист і вирішення спорів судом.

Спірні правовідносини виникли у сфері загальнообов`язкового державного соціаль-ного страхування на випадок безробіття і стосуються правомірності визначення позивачу мінімального розміру допомоги по безробіттю.

Статтею 22 Закону України від 02.03.2000 №1533-III "Про загальнообов`язкове дер-жавне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон №1533) (у редакції, чинній на час призначення позивачу допомоги по безробіттю) встановлено умови та трива-лість виплати допомоги по безробіттю.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 1).

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєс-трувалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна (абз. 2).

Поважною причиною є, зокрема, періоди зайнятості на тимчасово окупованій терито-рії України чи в районах проведення антитерористичної операції, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску (абз. 6).

Частиною 2 цієї статті визначено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробіт-ної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страху-вання мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у міні-мальному розмірі.

Згідно із ст. 23 Закону №1533 застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх серед-ньої заробітної плати (доходу) (ч. 1).

Допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду (ч. 3).

Абзацом 2 ч. 4 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (у редакції, чинній на час виникнення спірних право-відносин) визначено, що зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продов-ження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття стату-су безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообо-в`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення праців-ником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви).

Як вбачається з наданих доказів, позивач звернулася до центру зайнятості 27.05.2015 й протягом 12 місяців, що передували реєстрації позивача як безробітної, за даними Держав-ного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мала страховий стаж менше 6 місяців, а відтак згідно з ч. 2 ст. 22 Закону №1533 вона мала право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, який згідно із ч. 3 ст. 23 цього Закону їй був призна-чений.

При цьому, як вірно зазначили відповідачі відповіді на звернення позивача і в запере-ченнях на позов, норма абзацу 2 ч. 1 ст. 22 Закону №1533 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач звернулася до центру зайнятості поза межами міся-чного періоду після закінчення перерви страхового стажу з поважних причин - 01.12.2014 (період зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення анти-терористичної операції, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового держав-ного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску).

Суд не бере до уваги посилання позивача у позовній заяві на некомпетентність пра-цівника (центру зайнятості чи УПСЗН, як по різному зазначає позивач) та відхиляє дане посилання як підставу позову, оскільки позивач не надала до суду жодних доказів, які б свідчили про примушування її до вчинення дій, а саме зазначення у заяві від 04.06.2015 дати свого звільнення - 01.12.2014. Про наявність таких доказів позивач не повідомила суду, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості збирати докази з власної ініціативи.

Копія матеріалів справи про нарахування позивачу допомоги по безробіттю, у складі якої знаходиться заява позивача від 04.06.2015 про звільнення (а.с. 239-255), надана пред-ставником відповідача до суду під час розгляду судом клопотання представника позивача від 11.08.2017 про витребування цих доказів, не містить жодних фактичних даних, які б підтвер-джували вищенаведені позивачем обставини. Водночас, дана заява складена позивачем у присутності приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврен-тович В.І., яка, як зазначено, встановила особу позивача та перевірила її дієздатність, що дає суду підстави для висновку про вільне волевиявлення позивача.

Окремо суд зауважує на тому, що у позовній заяві позивач зазначила про отримання трудової книжки з підприємства у квітні 2014р. із записом про звільнення із займаної посади за підписом керівництва "ДНР", а також на тому, що у довідці Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради від 29.01.2015 № зазначено про переміщення позивача з тимчасово окупо-ваної території (району ведення антитерористичної операції) до м. Кіровограда 18.06.2014, що спростовує фактичну зайнятість позивача на тимчасово окупованій території України (районі проведення антитерористичної операції) протягом 12 місяців, які передували реєстрації позивача як безробітної.

Отже, досліджені судом докази дають підстави для висновку про те, що призначення позивачу допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі (544 грн.) відповідає дійсним обставинам справи і вимогам ч. 2 ст. 22 і ч. 3 ст. 23 Закону №1533, й суд не вбачає підстав для висновку про допущення Кіровоградським МЦЗ їх порушення.

З огляду на викладене, у задоволенні вимоги позивача про скасування рішення Кіро-воградського МЦЗ про призначення позивачу допомоги у мінімальному розмірі слід відмо-вити за необґрунтованістю.

З цих же мотивів, не підлягає задоволенню вимога до Кіровоградського МЦЗ про зобов`язання виплатити позивачу допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу.

Відповідно до пп. 22 п. 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423, Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд у сферах загально-обов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездат-ності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у частині забезпечення відповідності законодавству рішень правлінь Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Фонду соціального страхування, погоджує структуру органів зазначених фондів, граничну чисельність працівників, схеми їх посадових окладів, видатки на адміністративно-господарські витрати фондів.

Водночас, повноважень щодо нарахування допомоги по безробіттю у Мінсоцполітики не має, а позивачем таких правових підстав у позовній заяві не зазначено, тому вимога про зобов`язання вказаного відповідача нарахувати позивачу допомогу по безробіттю з ураху-ванням страхового стажу задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову і відсутність підстав для задоволення вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 241-246, пп. 10 п. 1 Перехідних положень КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ;

РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

1) Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості;

25015, Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Євгена Маланюка, буд. 15;

.

2) Міністерство соціальної політики України;

01601, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 8/10;

.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його повного тексту.

Головуючий суддя Д.А. Костенко

Судді: Н.Г. Вєкуа

Ю.Т. Шрамко