Справа № 320/6869/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 січня 2020 року м. Київ № 320/6869/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами до Вишгородського ОУПФУ Київської області про визнання протиправною відмову у призначенні їй пенсії згідно із ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" та зобов`язання відповідача призначити їй пенсію на підставі ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену нормою ст.86 Закону.

Ухвалою суду від 17.12.2019, у зв`язку з виявленими судом недоліками позовної заяви, в порядку ст.171 КАСУ, позовна заява була залишена без руху, заявниці визначено наступний порядок для усунення її недоліків шляхом подання позову із зазначенням у ьому: належного відповідача, позаяк Вишгородське ОУПФУ Київської області, згідно даних ЄДРПОУ, було припинено 16.08.2019; поштової адреси відповідача, його коду з ЄДРПОУ, засобів зв`язку та адреси електронної пошти; конкректизацією позовних вимог в частині кількості повних років роботи позивачки відпрацьованих на прокурорських посадах та розміру заробітної плати за вислугу років, яку вона одержувала; дати призначення пенсії, на яку претендує Пашинська; викладення обставин призначення пенсії заявниці з помісячним розрахунком одержаних пенсійних виплат за останні два роки із визначенням загальної суми таких виплат та наданням документів, які підтверджують їх одержання (виписка про рух коштів банківської картки: поштові перекази тощо); всіх видів оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період роботи позивачки, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії та наданням документів, якими це підтверджено; розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включалися в заробіток ОСОБА_1 для обчислення пенсії; вислуги років на день призначення пенсії та на день звернення до суду з позовом з посиланням на докази, якими це підтверджено та їх наданням; обгрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивачки із визначенням їх змісту; місцезнаходження оригіналів документів, копії яких було долучено до позовної заяви; посвідчення копій документів у порядку, встановлено ч.5 ст.94 КАСУ, а також подання квитанції про сплату судового збору у розмірі 768,40 за другу вимогу немайнового характеру.

05.01.2020, в порядку виконання ухвали суду від 17.12.2019, позивачкою суду була подана позовна заява за змістом аналогічним тому, що визнано судом невідповідним вимогам процесуального законодавства; неналежним чином посвідчені копії документів, тобто з порушенням Національного стандарту за відсутності документів, які були витребувані судом.

За результатом дослідження поданого позову, суд приходить до висновку про невиконання вимог рішення суду від 17.11.2019, яке набуло законної сили та, згідно ст.13 Конституції України є обов`язкоим для виконання на всій території України, - ст.129-1 Конституції, ст.14 КАСУ, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню.

Так, позивачкою не виконані наступні вимог суду: позовна заява не містить конкретних вимог в частині кількості повних років роботи позивачки відпрацьованих на прокурорських посадах та розміру заробітної плати за вислугу років, яку вона одержувала; дати призначення пенсії, на яку претендує Пашинська; викладення обставин призначення пенсії заявниці з помісячним розрахунком одержаних пенсійних виплат за останні два роки із визначенням загальної суми таких виплат та наданням документів, які підтверджують їх одержання (виписка про рух коштів банківської картки: поштові перекази тощо); зазначення всіх видів оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період роботи позивачки, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії та наданням документів, якими це підтверджено; розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включалися в заробіток ОСОБА_1 для обчислення пенсії; вислуги років на день призначення пенсії та на день звернення до суду з позовом з посиланням на докази, якими це підтверджено та їх наданням; обгрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивачки із визначенням їх змісту; місцезнаходження оригіналів документів, копії яких було долучено до позовної заяви.

Крім того, копії документів посвідчені з порушенням ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Серед іншого відповідно до п.8 розд.10 зазначених правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом» особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Згідно правової позиції викладеної Верховним Судом у справах №160/7887/18, 904/8549/17, неправильно засвідчені копії документів не мають юридичної сили та не є допустимими доказами у справі.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАСУ, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує із повторно наданих копій документів, останні не мають у своєму змісті дати посвідчення та прізвища, ім`я по-батькові особи, яка здійснила засвідчення копії документа оригіналу.

Заявницею також недоплачено судовий збір у розмірі 768,50 грн.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд виходить із такого:

з тексту статті 6 Конвенції слідує, що правосуддя повинно бути доступним. У 1975 році, під час вирішення справи «Golder проти Сполученого Королівства» (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду. Таким чином, стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

В той же час, рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права, тому право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У зазначеній вище справі «Golder проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ наголосив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Під законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає встановлені законом строки давності, заходи забезпечення позову та нормативне регулювання права звернення до суду.

У справі «Ashingdane проти Сполученого Королівства» (№ 8225/78, рішення від 28 травня 1985 року) Суд наголосив на необхідності пропорційного співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою та підкреслив, що вирішення питання про наявність матеріальних передумов звернення особи до суду на стадії відкриття провадження у справі, не може свідчити про обмеження у доступі до правосуддя.

У даному випадку право на доступ до правосуддя було поставлено в залежність від особистої волі та рішення заявниці виконати чи не виконати вимоги судового рішення.

Прецедентними рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 вкотре підкреслено, що право на суд не є абсолютним та вказано, що "якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним". Ця правова позиція підтримана і рішеннями Верховного Суду у справах №№ 705/3875/17 та 705/5060/18.

Так, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що "Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності". Суд нагадав, що "... національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі «Кунерт проти Польщі», заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року)". Далі Верховний Суд зазначив: "

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, позивач був поінформований про обов`язок виправити недоліки вказаної заяви, а саме: привести її зміст та форму до вимог процесуального законодавства. Окільки він (позивач) не подав позовну заяву, яка повинна відповідати вимогам закону, і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення".

У зв`язку з цим варто звернути увагу і на рішення Європейського суду у справі "Моннелл і Морріс проти Сполученого королівства", в якій ЄСПЛ висловив правову позицію про те, що обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами може визнаватися таким, що має легітимну мету.

Також у рішеннях від 8 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява №8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява №64336/01) судом вказано, що у певних випадках, при вирішенні справи, влада, керуючись міркуваннями ефективності й економії часу розгляду справи має право допускати дії, яким встановлюється порядок розгляду справи та вирішення спору".

Крім того, необхідно процитувати у даному контексті і рішення у справі Жоффр де ла Прадель проти Франції, посилання на яке останнім часом набуло популярності. Звертаючи увагу на недопущення надмірного формалізму, суд разом з цим вказав на необхідність додержання процедурних передумов щоб не перетворити судочинство у безладний рух.

Заявниця була обізнана з приводу порядку усунення недоліків позовної заяви, судом їй надано максимально встановлену законом можливість для їх виправлення, натомість ОСОБА_1 , не усунувши виявлені судом недоліки позову не вичерпала всіх засобів судового захисту, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути.

Керуючись статтями 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (код 22933548, м. Київ, вул. Ярославська, 40) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії , - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.