Справа № 200/215/20-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р. Справа№200/215/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2019 року шляхом надіслання поштою позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання в технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року та періоду роботи з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період навчання в технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року та період роботи з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року, здійснивши відповідний перерахунок пенсії з 01 січня 2020 року.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії протиправно не зараховано до страхового стажу період навчання в технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року та період роботи з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року, оскільки трудова книжка містить всі необхідні відомості для зарахування зазначених періодів. Крім того, позивачем надані уточнюючі довідки, що у свою чергу додатково підтверджує зайнятість останнього у спірний період.

04 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, посилається на те, що зарахування періоду з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року не є можливим у зв`язку з наявністю виправлення дати прийому на роботу у трудовій книжці. Архівна довідка від 15 жовтня 2019 року №6496, надана позивачем на підтвердження періоду навчання з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року разом з заявою від 04 грудня 2019 року, не може бути прийнята до розгляду, оскільки видана органом з території, яка непідконтрольна українській владі.

13 січня 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

14 січня 2020 року від відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заяві по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 .

У трудовій книжці позивача від 08 вересня 1977 року, за спірні періоди містяться наступні відомості:

- з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року навчання у Горлівському машинобудівельному технікумі;

- 01 квітня 1979 року призначений на посаду інженера на заводі імені Жовтневої революції;

- 01 січня 1981 року звільнений з посади за власним бажанням.

16 липня 2019 року позивачем до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області подана заява про призначення пенсії. До заяви позивачем були надані наступні документи:

- копія паспорта та ІНН;

- копія трудової книжки від 08 вересня червня 1977 року;

- заява про призначення/перерахунок пенсії;

- заява про спосіб виплати пенсії;

- довідка внутрішньо переміщеної особи № 1419-.

26 липня 2019 року Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення №22, яким ОСОБА_1 призначено пенсію.

Рішенням від 26 липня 2019 року №258 ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу період роботи з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року.

04 грудня 2019 року позивачем подана заява про перерахунок пенсії та включення до страхового стажу періодів навчання в Горлівському машинобудівельному технікумі на підставі довідки від 15 жовтня 2019 року №6496.

У відповідь на заяву позивача, відповідачем надіслан лист від 09 січня 2020 року №1127/М-01-01-06 в якому роз`яснено що довідка не може бути прийнята для розгляду, оскільки видана органом з території, яка непідконтрольна українській владі.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо не включення в страховий стаж для призначення пенсії періодів роботи, які мали місце до впровадження системи персоніфікованого обліку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-V).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-V.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 04 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2002 року №1854 та від 12 березня 2003 року №303.

Відповідно до статті 12 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Судом встановлено, що при обчисленні страхового стажу відповідач не врахував періоди роботи позивача, які мали місце до впровадження системи персоніфікованого обліку (01 січня 2004 року).

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-V, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо незарахування страхового стажу за період з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року суд зазначає наступне.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року, вона навчалася в Горлівському машинобудівельному технікумі.

У рішенні відповідача від 26 липня 2019 року №258 відсутня інформація про причини незарахування періоду навчання до страхового стажу.

У відзиві та листі відповідача від 09 січня 2020 року №1127/М-01-01-06 зазначено, що довідка про навчання у Горлівському машинобудівельному технікумі не може бути прийнята для розгляду, оскільки видана органом з території, яка непідконтрольна українській владі.

Довідкою від 15 жовтня 2019 року №6496 підтверджено що ОСОБА_1 навчалася в Горлівському машинобудівельному технікумі на денному відділенні.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, суд зазначає, що Горлівський машинобудівельний технікум не можна вважати органами або особами, що створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом, у розумінні положень статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», а позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Донецьк Донецької області.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи намібійський виняток у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Донецької області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на призначення пенсії з підстави знаходження підприємств та підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності призначення та/або перерахунку пенсії.

З наведених підстав суд приймає до уваги інформацію, що міститься у довідці, наданій позивачем на підтвердження навчання у Горлівському машинобудівельному технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року.

З огляду на вищевикладене період навчання у Горлівському машинобудівельному технікумі має бути зарахований до страхового стажу.

Щодо незарахування страхового стажу за період з 01 квітня 1979 року по 31 грудня 1997 року суд зазначає наступне.

Трудова книжка містить всю необхідну та належним чином заповнену інформацію, стосовно роботи позивача у цей період.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість не зарахування цього періоду через наявність виправлень в даті прийому на роботу оскільки такі виправлення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, дії відповідача щодо незарахування періоду навчання з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року є протиправними.

Водночас беручи до уваги те, що період роботи з 01 квітня 1979 року по 31 грудня 1981 року не зарахований відповідно до рішення відповідача, суд, керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення шляхом скасування цього рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія, але без зарахування до страхового стажу періодів навчання в Горлівському машинобудівельному технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року, та роботи на заводі імені Жовтневої революції з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року.

Отже, ефективним засобом правового захисту у цій справі буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, призначеної позивачу, із зарахуванням до страхового стажу періодів навчання в Горлівському машинобудівельному технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року, та роботи на заводі імені Жовтневої революції з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів навчання в Горлівському машинобудівельному технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26 липня 2019 року №258.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 , із зарахуванням до страхового стажу періодів навчання в Горлівському машинобудівельному технікумі з 01 вересня 1975 року по 01 березня 1979 року, та роботи на заводі імені Жовтневої революції з 01 квітня 1979 по 01 січня 1981 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко