Справа № 540/344/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/344/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Ковбій О.В., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом Депутата Херсонської міської ради Рубана Руслана Івановича, Депутата Херсонської міської ради Богданова Віталія Володимировича до Херсонського міського голови, Херсонської міської ради треті особи на стороні позивачів: Секретар Херсонської міської ради VІІ скликання Урсуленко Олена Борисівна, Депутат Херсонської міської ради Романюк Олег Ярославович про визнання протиправними дій та рішення Херсонської міської ради від 23.01.2020 р. №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік",

встановив:

Депутати Херсонської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі) 10.02.2020 року звернулись до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просять:

- визнати протиправними дії Херсонського міського голови Миколаєнка Володимира Васильовича по включенню до пропозицій порядку денного пленарного засідання сесії Херсонської міської ради VII скликання від 23.01.2020 року і поставлення на голосування проекту рішення Херсонської міської ради "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік";

- визнати протиправним та нечинним рішення Херсонської міської ради від 23.01.2020 року №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік".

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Так, позивачі зазначають, що 23.01.2020 року на розгляд пленарного засідання сесії міської ради VII скликання Херсонським міським головою винесено проект "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік" шляхом включення його до пропозицій порядку денного нечергового пленарного засідання.

Запропонований Херсонським міським головою до розгляду проект бюджету міста Херсона на 2020 рік не виносився на розгляд виконавчого комітету Херсонської міської ради у відповідній редакції, не рекомендований робочою групою з підготовки відповідного пленарного засідання до включення до порядку денного та не доводився до відома у відповідності до Бюджетного кодексу України і регламенту ради постійній депутатській комісії з питань бюджету, не узгоджений останньою у відповідній редакції.

Не отримав проект рішення "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 року" підпису Секретаря Херсонської міської ради до винесення його на розгляд пленарного засідання Херсонської міської ради та узгодження після його прийняття.

Також проект рішення про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік не був доведений до відома територіальної громади міста Херсона у відповідній редакції шляхом розміщення на офіційному сайті міста або іншим, визначеним чинним законодавством, способом.

Зауваження позивачів та третіх осіб за цим позовом Херсонським міським головою знехтувані. При винесенні на голосування проекту рішення "Про міський бюджет на 2020 рік", Херсонським міським головою не повідомлено депутатів Херсонської міської ради про відсутність результатів розгляду проекту у відповідній редакції виконавчим комітетом ради та про відсутність погодження проекту постійною депутатською комісією ради з питань бюджету секретарем Херсонської міської ради, тощо.

Проте, 23.01.2020 року зазначений проект рішення "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік" прийнято шляхом голосування за нього більшістю від складу депутатів Херсонської міської ради та підписано Херсонським міським головою із присвоєнням рішенню №2300 (надалі оскаржене рішення).

При цьому, пунктом 27 рішення від 23.01.2020 №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік", на позивача, як на голову постійної депутатської комісії з питань планування, фінансів, бюджету та соціально економічного розвитку та регуляторної політики Херсонської міської ради, покладено контроль за виконанням цього рішення.

Узагальнюючи доводи позову, позивачі вважають порушеними при прийнятті оскарженого рішення регламенту Херсонської міської ради VII скликання, ст.28, ст. 76 Бюджетного Кодексу України (далі - БК України) та вбачають перелічені порушення підставою для визнання протиправними дій міського голови Миколаєнка В.В. по включенню до пропозицій порядку денного пленарного засідання сесії Херсонської міської ради VII скликання від 23.01.2020 року і винесення на голосування проекту рішення Херсонської міської ради "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік". Також, в наслідок наявності таких порушень, на думку позивачів, підлягає визнанню протиправним та скасуванню рішення Херсонської міської ради від 23.01.2020 року №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік".

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161,171 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали позову, суд дійшов наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України зазначив:

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Отже, умовою звернення до суду з позовом про визнання незаконним (протиправним) рішення органу місцевого самоврядування є заінтересованість позивача.

В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому, особа повинна довести (суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Зазначений обов`язок у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень також передбачений п.9 ч.5 ст. 160 КАС України. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам), є предметом судового захисту.

В свою чергу, неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто, суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

З аналізу змісту спірних правовідносин судом встановлено, що метою даного конкретного позову є скасування рішення Херсонської міської ради від 23.01.2020 року №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік".

Згідно п.1 ч.1 ст. 2, п.7 ч.1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, рішення про місцевий бюджет є затвердженим планом формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду та є складовою бюджетного законодавства.

Отже, згідно визначення п.18 ч.1 ст.4 КАС України є нормативно-правовим актом - актом управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Положеннями ч.2 ст.264 КАС України передбачено право оскаржити нормативно-правовий акт особою, щодо якої його застосовано, а також особою, яка є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене, серед іншого, й нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень, проте лише за умови, що зазначений нормативно-правовий акт порушує охоронювані законом права та інтереси позивача.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом в постановах від 20.02.2019 року у справі № 522/3665/17, від 05.08.2019 року у справі № 522/18588/17, від 11.07.2019 року №826/14642/15 сформовано висновок, що заінтересованість особи повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому, для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Отже, у справі що розглядається, суду необхідно з`ясувати, чи мають позивачі матеріально-правову зацікавленість (інтерес) в оскарженні спірного рішення Херсонської міської ради та чи є заявлені позивачами порушення прав реальними.

Так, позивач - 1 зазначає про порушення його прав, як голови постійної депутатської комісії з питань планування, фінансів, бюджету та соціально-економічного розвитку та регуляторної політики (далі - постійна депутатська бюджетна комісія), що полягають у винесенні на розгляд Херсонської міської ради проекту оскарженого рішення не узгодженого із комісією з питань бюджету відповідної ради, чим позивача-1, як він вважає, усунуто від здійснення покладених на нього повноважень.

Позивач - 2 також вважає порушеними свої права, як секретаря постійної депутатської комісії мандатної з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, законності, правопорядку, прав людини та взаємодії з громадськими організаціями, антикорупційної політики, сприяння децентралізації, розвитку місцевого самоврядування та громадянського суспільства, свободи слова та інформації, що виявилось в усуненні його від можливості забезпечити покладені на нього, як члена цієї комісії, обов`язки, а саме, належно відреагувати на неодноразові порушення Регламенту головуючим - Херсонським міським головою, та неможливість забезпечити дотримання принципів прозорості та відкритості в діяльності відповідного органу місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що наведені доводи не породжують права позивачів на звернення до суду з позовними вимогами про скасування нормативно-правового акту з тих підстав, що вони є переліком порушених, на думку позивачів, прав при прийнятті оскарженого рішення, а не прав, порушених самим рішенням.

Згідно змісту позову, єдиним наслідком оскарженого рішення для позивача - 1 є те, що на нього покладено контроль за його виконанням, як на голову постійної комісії з питань бюджету. Проте, суд зазначає, що обов`язок з контролю виконання програми соціально-економічного розвитку міста та рішень міської ради, контроль за виконанням яких покладено на постійну комісію, є обов`язком, прямо передбачений ст. 25 Положення про постійні комісії міської ради VII скликання, затвердженого рішенням міської ради від 08.12.2015 року №3 та опосередковано вбачається з ч.4 ст. 80 БК України, тобто, породжений не оскарженим рішенням, а приписами наведених норм. Більш того, існування такого обов`язку не перебуває в залежності від згоди позивача-1 з рішенням, яке він має контролювати, або від того факту чи пройшло воно погодження комісією.

Отже, позивачами не наведено жодного змістовного аргументу на користь того, що рішення про місцевий бюджет, а не порядок його прийняття, впливає на їх законні права або перешкоджає в їх реалізації.

Щодо наявності у позивачів законного інтересу, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту позову вбачається, що, серед іншого, позивачі вбачають порушення своїх законних інтересів, пов`язаних із здійсненням місцевого самоврядування, як депутатів Херсонської міської ради. Цей інтерес, загалом, позивачі вбачають у забезпеченні прийняття рішення про місцевий бюджет з дотримання вимог бюджетного законодавства.

За своїм смисловим навантаженням термін "законний інтерес" є тотожним "охоронюваному законом інтересу", оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге, простим дозволом, тобто, дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже, й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Верховний Суд в постановах від 20.02.2019 року у справі № 522/3665/17, від 05.08.2019 року у справі № 522/18588/17, від 11.07.2019 року №826/14642/15, фактичні обставини яких є найбільш релевантними до обставин даної справи, дійшли таких правових висновків:

- Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її");

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

- Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до "юридичного" відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України;

(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

(д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

- У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження. Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження.

В даних правовідносинах судом встановлені обставини, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості в силу кількох ознак.

Так, по-перше, вимоги позивачів не породжують для них правових наслідків, оскільки скасування рішення Херсонської міської ради від 23.01.2020 року №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік" не сприятиме відновленню порушеного, на думку позивача, інтересу щодо прийняття рішення про місцевий бюджет з дотриманням вимог Бюджетного кодексу.

По-друге, суд звертає увагу на те, що всі доводи позивачів зводяться до порушення відповідачами встановленого порядку подання проекту рішення про місцевий бюджет на розгляд місцевої ради, порушення встановленого порядку розгляду проекту та прийняття рішення про місцевий бюджет, що призвели до прийняття рішення про місцевий бюджет з порушенням вимог БК України.

Згідно п.7 ч.1 ст.116 БК України, прийняття рішення про місцевий бюджет з порушенням вимог БК України є одним з видів порушень бюджетного законодавства передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, БК України передбачено можливість застосування спеціальних заходів впливу за порушення бюджетного законодавства. Так, за назване вище порушення, застосовується такий захід впливу, як зупинення дії рішення про місцевий бюджет у порядку, встановленому статтею 122 цього Кодексу (п.6 ч.1 ст.117 БК України).

Згідно приписів ч.2, 3 ст. 122 БК України, в разі порушення вимог щодо складання бюджету згідно із цим Кодексом та законом про Державний бюджет України в частині міжбюджетних трансфертів Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій надається право протягом місяця з дня набрання чинності рішенням про районний, міський (міста республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення), районний у містах Києві та Севастополі бюджети та бюджети об`єднаних територіальних громад звернутися до суду з одночасним клопотанням про невідкладне зупинення дії рішення про відповідний місцевий бюджет до закінчення судового розгляду справи.

У разі порушення вимог щодо складання бюджету згідно з цим Кодексом, законом про Державний бюджет України чи рішенням районної, міської (міста республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення) ради про бюджет в частині міжбюджетних трансфертів голові районної державної адміністрації, голові виконавчого органу міської (міста республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення) ради надається право протягом місяця з дня набрання чинності рішенням про міський (міст районного значення), сільський, селищний та районний у місті бюджети звернутися до суду з одночасним клопотанням про невідкладне зупинення дії рішення про відповідний місцевий бюджет до закінчення судового розгляду справи.

Отже, спеціальним до даних правовідносин кодифікованим законом - БК України, прямо визначено коло осіб (в даному випадку - голова обласної державної адміністрації, голова виконавчого органу міської ради), які можуть бути позивачами у справах з вимогою щодо скасування рішення про місцевий бюджет з підстав його прийняття з порушенням вимог цього Кодексу чи Закону про Державний бюджет України (в тому числ, щодо складання бюджету в частині міжбюджетних трансфертів). Позивачі - депутати місцевих рад, до названого кола осіб не віднесено.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що ним встановлено дві обставини, які згідно наведених вище критеріїв Верховного Суду, свідчать про очевидну відсутність в них законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), який підлягає судовому захисту.

Також, Верховним Судом в постановах від 20.02.2019 року у справі № 522/3665/17, від 05.08.2019 року у справі № 522/18588/17, від 11.07.2019 року №826/14642/15 розроблено ознаки "потерпілого" від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

В свою чергу, з аналізу змісту спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачі не визначили, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний їх інтерес, та що цей інтерес належить саме позивачам. Позивачі не обґрунтували свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а фактично покликаються на порушення інтересу територіальної громади (та їх, як представників громади).

Безпосередньо позивачі не є потерпілими від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на них і вони не зазнали жодної реальної шкоди.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлені обставини, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості) позивачів, адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку Верховного суду, наведеного в ухвалі від 03.09.2018 року у справі №9901/638/18, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 170 КАС України).

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України). Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 2 ст. 239 КАС України).

Однак, у зазначених статтях не вирішено питання про правові наслідки звернення позивача з позовом, в якому відсутні ознаки юридичного (публічно-правового спору), та який на підставі ч. 3 ст. 124 Конституції не належить до юрисдикції усіх судів України.

Суд касаційної інстанції зазначив, що у такому випадку, відмовляючи у відкритті провадження у справі, позивачу слід роз`яснити, що його вимоги не належать до юрисдикції судів.

На підставі зазначеного, враховуючи фактичний зміст спірних правовідносин, приписи, перелічених в ухвалі правових норм та практику Верховного Суду, суд відмовляє в відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.170, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом Депутата Херсонської міської ради Рубана Руслана Івановича, Депутата Херсонської міської ради ОСОБА_2 до Херсонського міського голови, Херсонської міської ради треті особи на боці позивачів:Секретар Херсонської міської ради VІІ скликання Урсуленко Олена Борисівна, Депутат Херсонської міської ради ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та рішення Херсонської міської ради від 23.01.2020 р. №2300 "Про міський бюджет міста Херсона на 2020 рік".

Роз`яснити позивачам, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачам, що їх вимоги за даним суб`єктним складом позивачів, не належать до юрисдикції судів.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 103000000