Справа № 756/13782/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2, батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Чернігівській області лейтенанта поліції Половинкіна Сергія Олеговича, третя особа Управління патрульної поліції у Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАк за № 1617927 від 13.10.2019, складену інспектором роти № 2, батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Чернігівській області лейтенантом поліції Половинкіним С.О. за відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою про накладене адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1617927 від 13.10.2019 інспектором роти №2, батальйону №1 УПП у Чернігівській області лейтенантом поліції Половинкіним С.О., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 13.10.2019 о 09 год. 57 хв., керуючи транспортним засобом Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що про встановлення та доведення у даній справі факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке в даному випадку дійсно мало місце, та, зважаючи на дійсні обставини, вина позивача у його вчиненні є повністю доведена, а дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення, зокрема, правил користування попереджувальними сигналами при чи зміні напрямку руху.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема статей 268), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

У подібних правовідносинах таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №607/5933/16-а.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення, зокрема, правил користування попереджувальними сигналами при чи зміні напрямку руху.

Так, відповідно до підпункту «а» пункту 9.1 ПДР попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Згідно підпункту «б» пункту 9.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач стверджував, що позивач здійснюючи поворот ліворуч, не подав попереджувальний сигнал світловими покажчиками повороту. У свою чергу, у позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що відповідний попереджувальний сигнал ним подавався.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції послався на відеозаписи, надані відповідачем на оптичному носії (CD-диску). Проте, дослідивши ці відеозаписи колегія суддів встановила, що на них відображене виключно спілкування позивача з поліцейськими після зупинки транспортного засобу.

Водночас, згідно частини другої статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, згідно частини другої статті 44 КАС учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, колегія суддів наголошує, що саме на відповідача покладено обов`язок у визначеному законом порядку доводити факт та вину позивача у здійснені адміністративного правопорушення.

Жодних доказів, які б відображали саму подію та достовірно підтверджували факт порушення позивачем вимог ПДР матеріали справи не містять. У свою чергу, сама лише постанова про вчинення адміністративного правопорушення, посилання на вчинення порушення у відзиві на позовну заяву, відеозапис спілкування позивача з поліцейськими після зупинки не є належними доказами цих обставин.

Посилання відповідача у відзиві на позов на закінчення строку зберігання відеозаписів з відеореєстраторів колегія суддів оцінює критично, позаяк саме лише закінчення цього строку не свідчить про їх знищення (видалення) та неможливості отримання для надання до суду. Будь-яких доказів того, що відповідач звертався до відповідних підрозділів з метою отримання відеозапису полії спірного порушення, проте отримав відповідь про їх знищення (видалення) матеріали справи не містять. До того ж, як зазначалося, відповідні записи з нагрудного відеореєстратора відповідач таки надав до суду.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, то колегія суддів констатує, що відповідач не довів належними та достовірними доказами правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно було вчинене адміністративне правопорушення внаслідок недотримання ПДР.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

У свою чергу, судом апеляційної інстанції не було встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, на які скаржник посилається у скарзі, які безпосередньо вплинути на правильність вирішення даного спору, а тому відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2, батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Чернігівській області лейтенанта поліції Половинкіна Сергія Олеговича, третя особа Управління патрульної поліції у Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАк за № 1617927 від 13.10.2019, складену інспектором роти № 2, батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Чернігівській області лейтенантом поліції Половинкіним Сергієм Олеговичем про притягнення до ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов