Справа № 160/4137/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року Справа № 160/4137/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
позивача представника відповідача Криштоп О.П. Лагно А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування окремих пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової часини НОМЕР_2 в якому просив:
- Визнати протиправним та скасувати пункт 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 3954 від 20.12.2018 про невиплату начальнику штабу - першому заступнику командира механізованого батальйону майору ОСОБА_1 премії за грудень 2018 року;
- Визнати протиправним та скасувати пункт 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 3954 від 20.12.2018 про стягнення з начальника штабу - першого заступника командира механізованого батальйону майора ОСОБА_1 , розмір шкоди, у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 11 874 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 55 коп.;
- Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виплатити начальнику штабу - першому заступнику командира механізованого батальйону майору ОСОБА_1 премію за грудень 2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення премії та стягнення з нього матеріальної шкоди, оскільки останній не може нести матеріальну відповідальність за дії чи бездіяльність інших осіб, вповноважених на здійснення визначених законодавством дій, а саме здійснення чи призупинення виплат грошової винагороди та премій.
Представник відповідача вимоги адміністративного позову не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, надано відзив на позов, в якому зазначено, що пункти оскаржуваного наказу є обґрунтованими та правомірними, відповідач діяв в межах наданих законом повноважень притягаючи позивача до відповідальності.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача заперечував щодо задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи викладені у відзиві на адміністративний позов.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 проходить службу на посаді начальника штабу, першого заступника командира механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до рапорта командира механізованого батальйону майора ОСОБА_2 за вих.№811 від 05.09.2018 року стало відомо, що командир взводу матеріального забезпечення механізованого батальйону прапорщик ОСОБА_3 не з`явився на ранкове шикування о 08 год. 00 хв. 05.09.2018 року.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2018 № 2747 було призначено судове розслідування по факту відсутності на службі прапорщика ОСОБА_3 , проведення якого було доручено ОСОБА_1 .
Розслідування відповідно до п.2 наказу від 05.09.2018 № 2747 необхідно було провести в термін до 14.09.2018 р.
Однак, позивач не зміг вчасно завершити розслідування, так як 11.09.2018 був направлений у шпиталь військовою частини НОМЕР_3 на стаціонарне лікування з гіпертонічною хворобою де знаходився до 28.09.2018 року, що підтверджується копією виписного епікризу.
07.12.2018 наказом № 3755 командира військової частини НОМЕР_1 , перепризначено проведення службового розслідування № 811, яке призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2018 № 2747 щодо відсутності на військовій службі прапорщика ОСОБА_3
20.12.2018 наказом № 3954 командира військової частини НОМЕР_1 , на підставі Акта службового розслідування по факту відсутності на службі прапорщика ОСОБА_3 що призвело до переплати грошового забезпечення від 20.12.2018р, позивача притягнено до відповідальності, а саме:
- згідно п.8 резолютивної частини наказу, за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до пункту «б» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення - догана;
- згідно п. 9 резолютивної частини наказу, за порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, у відповідності до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, не виплачено премію за грудень 2018 року;
- згідно п. 10 резолютивної частини наказу, відповідно до п. 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243-95/ВР від 23.06.1995 р., стягується розмір шкоди, у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 11 874 ( одинадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 55 коп.
Наказ № 3954 позивачу доведено 20.12.2018, що підтверджує Аркуш доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2018 № 3954.
Не погодившись з діями та прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Згідно статті 40 вищезазначеного Закону України гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних сил України визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно зі статтями 84-85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби, визначається Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).
Так, відповідно до п. 1 розділу II вказаного Порядку, службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Відповідно до п.3 розділу III Порядку, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності стало те, що останній не проконтролював припинення виплати грошового забезпечення прапорщику ОСОБА_3 .
Так, в пункті 3 та пункті 4 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2747 від 05.09.2018, зазначено: «Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби, відповідно до наказу Міністра Оборони України від 07 червня 2018 року № 260 п. 15 параграфу 1, призупинити виплату грошового забезпечення прапорщику ОСОБА_3 з 05 вересня 2018 року. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу-першого заступника командира частини».
Виходячи зі змісту відданого наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2747 від 05.09.2018, наказом чітко визначені військовослужбовці, а саме: помічник командира частини з фінансово-економічної роботи - начальник фінансово-економічної служби та начальник штабу-перший заступник командира частини на яких були покладені обов`язки щодо призупинення виплати грошового забезпечення прапорщику ОСОБА_3 з 05.09.2018 та контролю за цим.
Обізнаність помічника командира частини з фінансово-економічної роботи - начальник фінансово-економічної служби ОСОБА_4 з наказом № 2747 від 05.09.2018 доводить копія із журналу ознайомлення з наказом, в якому в графі навпроти номеру наказу «2747» стоїть його підпис та дата ознайомлення «07.09».
Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Відповідно до п.7 розділу І Порядку, службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» (далі - Положення).
Відповідно до частини 1 пункту 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України №243 від 23.06.1995 (далі Положення про матеріальну відповідальність), відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Відповідно до пункту 3 Положення про матеріальну відповідальність, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини в заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Відповідно до пункту 8 Положення про матеріальну відповідальність, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Відповідно до пункту 10 Положення про матеріальну відповідальність, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, в разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки в нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала в нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Відповідно до п. 17 Положення, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п.3 розділу V Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються, зокрема, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась.
Так, наведеними приписами чинного законодавства передбачена певна процедури притягнення особи до відповідальності за скоєння того чи іншого правопорушення. З метою визначення провини в діях особи, уточнення об`єму спричиненої шкоди, зв`язку між діями особи та наслідками що настали, та інше приводить службове розслідування.
Як вбачається з матеріалів справи службове розслідування було призначено та проведено за фактом залишення прапорщиком ОСОБА_3 свого місця несення служби. В свою чергу позивача притягнуто до відповідальності за те, що він не проконтролював факт призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 .
Разом з тим, жодного розслідування з приводу даної обставини відповідачем призначено та проведено не було. Акт службового розслідування не містить відомостей щодо причинного зв`язку між не проведенням ОСОБА_1 службового розслідування відповідно до наказу № 2747 від 05.09.2018 командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з перебуванням на лікарняному та переплатою грошового забезпечення прапорщику ОСОБА_3 , адже п.3 та п.4 зазначеного наказу були визначені військовослужбовці на яких покладались обов`язки щодо призупинення виплати грошового забезпечення прапорщику ОСОБА_3 .
Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Відповідач не дав належної оцінки, що в акті службового розслідування не наведено, внаслідок яких конкретних винних (умисних чи з необережності) протиправних дій чи бездіяльності ОСОБА_5 настала пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності; який існує безпосередній причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди. Чи не допущено ним недбале виконання службових обов`язків, що виключає повну матеріальну відповідальність.
Згідно до пунктів 68, 69 Статуту внутрішньої служби збройних сил України; пункту 1.6 розділу І, пункт 1.3 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу збройних сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України №333, позивач ані фактично, ані за посадою не є особою, що несе повну матеріальну відповідальність.
Підсумовуючи наведене суд доходить висновку, що суб`єктом владних повноважень не доведено, що ОСОБА_1 допустив заподіяння майнової шкоди, шляхом неприпинення виплат ОСОБА_3 .
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 3954 від 20.12.2018 про невиплату начальнику штабу - першому заступнику командира механізованого батальйону майору ОСОБА_1 премії за грудень 2018 року.
Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виплатити начальнику штабу - першому заступнику командира механізованого батальйону майору ОСОБА_1 премію за грудень 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова