Справа № 160/9837/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року Справа № 160/9837/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Тронька В.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9837/19 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13 листопада 2019 року о 10:00 год.
13.11.2019 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2019 року для витребування додаткових доказів: від представника позивача інформації щодо того, яким чином передавались повноваження контрагенту ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» на отримання паспортів і протоколів в органах СЕС для іншої юридичної особи, а також доказів надання дозволів на залучення до виконання послуг третіх осіб; від відповідача інформації про стан кримінальних проваджень стосовно контрагента позивача.
10.12.2019 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім викладено позицію, аналогічну зазначеній ним у позовній заяві, а також вказано, що умовами договорів, укладених позивачем, як виконавцем, з замовниками - ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА ПАРТНЕРИ», ТОВ «ІНСОЛ», ТОВ «ІН СТРОЙ» та ТОВ «Комфорт Буд», передбачено, що останніми, як замовниками, надано дозвіл на залучення виконавцем третіх осіб для виконання послуг, передбачених цими угодам, що виключає необхідність додаткового отримання окремих письмових дозволів від них. Таким чином, з метою виконання взятих на себе обов`язків за договорами з вищевказаними контрагентами, ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» було укладено відповідні договори з ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ».
Представники сторін в підготовче судове засідання 10.12.2019р. не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджуються розписками, наявними в матеріалах справи, причини неявки до суду не повідомили.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/9837/19 за позовом ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до 14 січня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 14 січня 2020 року о 10:00год.
14.01.2020 року представником позивача до канцелярії суду надано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповіді на відзив на позовну заяву відповідачу.
14.01.2020 року представником відповідача до канцелярії суду надані додаткові пояснення у справі №160/9837/19, в яких зазначено, що інформація відносно відкритих кримінальних проваджень щодо контрагента позивача - ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ», зокрема, щодо наявності остаточних рішень вироку або ухвали про закриття провадження у цих кримінальних провадженнях відсутня.
Представники сторін у підготовче судове засідання 14.01.2020р. не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/9837/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 04 лютого 2020 року о 13:30год.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судове засіданні не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, причини неявки до суду не повідомив.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, з огляду на таке.
Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач подав на нього скаргу №27 від 24 липня 2019 року до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 26.09.2019 року №3305/6/91-00-08-05-02 скаргу позивача залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін. Вказане рішення ДПС України позивач отримав 02.10.2019р.

Незгода позивача з податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 19.07.2019р. стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Так, згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Разом з цим, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також незалежно від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Згідно зі ст.1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.

З аналізу наведених норм видно, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Як свідчать матеріали справи, протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ», як Замовником, було укладено ряд договорів надання послуг з ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» (), як Виконавцем (Підрядником), а саме:

- договори на надання послуг від 09.08.2016р. №25СП/0908, від 12.08.2016р. №23СП/1208, від 28.07.2016р. №8СП/2807, від 12.07.2016р. №41СП/1207, від 18.08.2016р. №48СП/1808, відповідно до умов яких Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання із замовлення, отримання та погодження в органах СЕС санітарного паспорта з отриманням протоколу вимірів електромагнітного випромінювання в органах СЕС по об`єктах, зазначених у додатку №2 до цих договорів;

- договір на надання послуг від 08.07.2016р. №9СП/0807, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання з організації та забезпечення переоформлення санітарного паспорту та його погодження з Компетентними державними органами для РТО (базові станції РРЛ), що працюють в діапазоні частот до 300 ГГц по об`єктах, зазначених у додатку №2 до цього договору;

- договір на надання послуг від 21.07.2016р. №47РВ/2107, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання проведення розрахунків оцінки впливу на навколишнє середовище електромагнітного випромінювання базових станцій мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» по об`єктах, зазначених у додатку №2 до цього договору;

- договори на надання послуг від 15.07.2016р. №5МП2/1507, від 15.07.2016р. №11МП/1507, від 15.07.2016р. №22МП/1507, відповідно до умов яких Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи та надати послуги по модернізації прольотів РРЛ (2-етап) по об`єктам, зазначених у додатках №2 до цих договорів, а Замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані Підрядником роботи та надані належним чином послуги та оплатити їх вартість.

На підтвердження реальності вищевказаних господарських операцій позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури та платіжні доручення щодо оплати за надані послуги.

Крім того, позивачем надано копії податкових накладних, виписаних вищевказаним контрагентом, на підставі яких ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» сформовано свій податковий кредит на загальну суму 82997,00грн.

Втім, зазначені документи не містять необхідних для цілей оподаткування відомостей про зміст та обсяг розглядуваних операцій, порядок їх виконання та конкретних виконавців цих послуг.

В наданих позивачем актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не зазначено змісту та обсягів господарських операцій, одиниць виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), оскільки вони місять лише загальне найменування наданої послуги. Зокрема, в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо модернізації прольотів РРЛ (2-етап) взагалі не зазначено в чому така модернізація полягала, які запчастини були замінені, їх вартість тощо; в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо проведення розрахунків оцінки впливу на навколишнє середовище електромагнітного випромінювання базових станцій мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» також не конкретизовано в чому саме полягає така послуга та що конкретно було виконано, вартість кожної такої конкретної дії, що суперечить вимогам чинного законодавства щодо первинного документа бухгалтерського обліку.

З наданих до суду актів надання послуг та інших документів на підтвердження реальності вищевказаних господарських операцій неможливо встановити кількість залучених до робіт працівників (робітників), механізмів та обладнання і ідентифікувати їх; не можливо дослідити характер наданих послуг (їх суть); не можливо дослідити перелік працівників, які надавали такі послуги; в них не вказано кількість годин, які відпрацьовані робітниками виконавця.

Водночас позивачем не надано доказів фактичного надання таких послуг, зокрема, розрахунків оцінки впливу на навколишнє середовище електромагнітного випромінювання базових станцій мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», з яких би слідувало, що ці розрахунки проведені саме ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ».

Також представник позивача не зміг пояснити у судовому засіданні яким чином передавалися повноваження працівникам ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» на представництво інтересів замовника в органах СЕС під час надання послуг із замовлення, отримання та погодження санітарних паспортів для інших юридичних осіб (замовників) на об`єкти, що належать останнім, з отриманням протоколів вимірів електромагнітного випромінювання в органах СЕС, а також на представництво в компетентних державних органах під час погодження з такими органами переоформлення санітарних паспортів для РТО (базові станції РРЛ), що працюють в діапазоні частот до 300 ГГц.

Жодних доказів передання працівникам ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» повноважень на здійснення такого представництва інтересів Замовників (інших юридичних осіб) в державних органах (довіреностей тощо) позивачем надано не було.

Також суд враховує, що згідно з наявною податковою інформацією у ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» () відсутні необхідні для здійснення господарської діяльності трудові ресурси, транспортне та виробниче обладнання, власні або орендовані основні засоби, а згідно з базою даних Єдиного реєстру податкових накладних у розрізі номенклатурних позицій за весь період діяльності ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» перевіркою не встановлено придбання послуг, реалізованих в подальшому на адресу ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ». До того ж, за результатами аналізу ланцюга постачання послуг, отриманих ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» () від постачальника ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» (), згідно з відомостями баз даних ДФС України не можливо дослідити походження цих послуг, а, зважаючи на те, що у серпні 2016 року ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» () одночасно надавав великий обсяг різноманітних послуг та реалізовував товари на адресу 176-ох суб`єктів із 13 областей України, за наявності в штаті лише 4-х осіб, не можливо підтвердити такі господарські операції, з урахуванням реального часу їх здійснення, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого виду послуг. Отже, ряд сукупних факторів свідчить про відсутність фактичного джерела первинного походження послуг, реалізованих ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» () на адресу ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» (), та відсутність фактичного здійснення цих господарських операцій. Таким чином, за результатом перевірки не встановлено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам, які склались між позивачем та його контрагентом.

Крім того, суд бере до уваги, що ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» () є фігурантом багатьох кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме:

- №0000033 від 30.08.2017р. (ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України;

- №0000006 від 17.01.2018р. (ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.3 ст.212 КК України;

- №0000062 від 03.03.2018р. (ухвала Печерського районного суду міста Києва) за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України;

- №0000152 від 15.06.2016р. (ухвала Київського районного суду м. Харкова) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204, ч.3 ст.212 КК України;

- №0000026 від 20.01.2017р. (ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України;

- №0000291 від 24.03.2016р. (ухвала Печерського районного суду м. Києва) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 ч.2, ст.27 ч.5, ст.364 ч.2, ст.27 ч.3, ст.205 ч.1 КК України (незаконна конвертація безготівкових грошових коштів у готівку шляхом укладення нікчемних угод, організована діяльністю низки фіктивних підприємств, що увійшли до складу «конвертаційних центрів», серед яких і ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» ();

- №0000026 від 30.05.2016р. (ухвала Шевченківського районного суду м. Києва) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України;

- №0000142 від 17.03.2017р. (ухвала Печерського районного суду м. Києва) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.205, ч.2 ст.209, ч.3 ст.212, ч.2 ст.222-1, ч.2 ст.364 КК України;

- №0000001 від 17.01.2017р. (ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України;

- №0000063 від 03.03.2018р. (ухвала Печерського районного суду м. Києва) за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України;

- №0000006 від 17.01.2018р. (ухвала Запорізького апеляційного суду) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.3 ст.212 КК України;

- №0000025 від 26.04.2016р. (ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212 КК України.

Дійсно, станом на час розгляду справи у вищевказаних кримінальних провадженнях вироки відсутні, однак, у сукупності із встановленими фактами наведене свідчить про відсутність у позивача та його контрагента-постачальника наміру отримання доходу та здійснення лише документального оформлення господарських операцій, які не здійснювались.

За даними наданими представником відповідача до суду встановлено відсутність можливості у вказаного вище контрагента позивача надавати послуги, з огляду на відсутність у нього відповідних трудових ресурсів, основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів, офісних, складських та виробничих приміщень тощо.

Отже, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єкта господарювання, задіяного в ланцюгу руху товарів (робіт/послуг) до позивача, свідчить про те, що метою їх діяльності було створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

Виконання робіт та послуг передбачає наявність на підприємстві основних засобів, найманих працівників або залучення сторонніх організацій, які б мали на балансі відповідну техніку та кваліфікований персонал для виконання даних видів робіт.

Наявність належним чином оформленого первинного документа не надає права платнику податків на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася.

Відсутність відомостей про повний зміст і обсяг господарських операцій за проаналізованими вище договорами в первинних документах, складених згідно цих договорів, а також ненадання Позивачем інших документів, які б розкривали це питання, в своїй сукупності не дають можливості стверджувати, що ці господарські операції є реальними.

При цьому, будь-які документи, у тому числі договори, акти тощо, мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Інші доводи та пояснення висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Зокрема, відносно доводів позивача про те, що документальна позапланова виїзна перевірка проведена за відсутності на те правових підстав у відповідача, оскільки ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» не мало можливості та обов`язку надати відповідь на обов`язковий письмовий запит, що передував призначенню цієї перевірки, оскільки, не отримувало його від контролюючого органу, таким чином, враховуючи вище викладене, акт перевірки 24.06.2019 року №34700/04-36-14-11, складений посадовою особою контролюючого органу з викладеними у ньому висновками, є доказами, які отримані з порушенням закону, а відповідно, вказаний акт не може мати юридичної значимості, суд зазначає, що проведена перевірка була виїзною та проводилася за участі уповноваженого представника позивача, при цьому ТОВ «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» допустило працівників контролюючого органу до проведення такої перевірки, що в подальшому виключає можливість оскарження підстав та рішення про її проведення, бо таке рішення (наказ про призначення перевірки) вже вичерпало свою дію і юридичні наслідки для платника податків має саме остаточне рішення, прийняте за результатами проведеної перевірки (податкове повідомлення-рішення), правом на оскарження якого у даному випадку і скористався позивач, однак, за результатами судового розгляду доводи останнього з цього приводу свого підтвердження не знайшли.

При цьому, суд зауважує, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та, відповідно, формування податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб`єктами господарювання, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, позивачем безпідставно прийнято до обліку такі первинні документи та сформовано на їх підставі фінансову звітність, що у свою чергу призвело до неправильного визначення фінансового результату при обчисленні та нарахуванні податкових зобов`язань зі сплати податків.

Під час розгляду справи та дослідження матеріалів справи судом не встановлено реальності вчинюваних господарських операцій та належного, визначеного чинним законодавством України, доведення з боку позивача факту реального існування господарських взаємовідносин з його контрагентами.

Отже, спірне податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСЛА ІНТЕРНЕШНЛ» (, місцезнаходження: вул. Івана Акінфієва, буд.18, офіс 59, м. Дніпро, 49027) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 лютого 2020 року.

Суддя О.М. Турова