Справа № 440/3542/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р. Справа № 440/3542/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Зеленського В.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2019, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 25.10.19 по справі № 440/3542/19

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.01.2017 по 31.08.2017; зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області виплатити борг з виплати пенсії за період з 01.01.2017 по 31.08.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком у період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену пенсію за віком за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно у розмірі 10999,60 грн (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень шістдесят копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки виплату пенсії позивачу припинено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Наголошує на безпідставності неврахування судом першої інстанції при винесенні судового рішення посилань управління Фонду на норми, закріплені в підпунктах 2,3, 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (надалі - Порядок № 365) припинення соціальних виплат, оскільки такі норми є діючими та не визнані неконституційними. Стверджує, що судом також не взято до уваги, що відсутність окремого порядку виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, прийняття якого передбачено Порядком № 365, унеможливлює проведення управлінням виплати пенсії позивачу за минулий період, а саме: за січень - серпень 2017 року.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № Серія НОМЕР_2 (а.с. 13).

У серпні 2014 року позивач звернувся до УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області із заявами про взяття його на облік у вказаному управлінні як пенсіонера, переміщеного з тимчасово окупованої території України, та виплату йому пенсії, починаючи з липня 2014 року (а.с. 22-23).

Розпорядженням УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області від 19.08.2014 ОСОБА_1 розпочато виплату пенсії за віком (а.с. 26).

Згідно з довідкою від 25.06.2015 № ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1 (а.с. 29).

25.06.2015 позивач звернувся до УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області із заявою про поновлення виплати йому пенсії за віком (а.с. 28).

Розпорядженням від 25.06.2015 №124489 УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області виплату пенсії ОСОБА_1 відновлено з 01.02.2015 (а.с. 30).

25.11.2016 Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення №20, яким припинено виплату пенсії ОСОБА_1 (а.с. 32-33).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області реорганізовано шляхом злиття в Великобагачанське ОУПФУ Полтавської області, яке є правонаступником прав і обов`язків УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області.

Розпорядженням Великобагачанського ОУПФУ Полтавської області від 02.12.2016 ОСОБА_1 знято з пенсійного обліку у зв`язку з відсутністю за актом обстеження за місцем тимчасової реєстрації (а.с. 27).

07.02.2017 Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення №29, яким, зокрема, скасовано довідку про взяття ОСОБА_1 на облік (а.с. 34-35).

Згідно з довідкою від 28.02.2017 № ОСОБА_1 знову взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 (а.с. 37).

28.02.2017 та, у подальшому, 11.09.2017 позивач звертався до Великобагачанського ОУПФУ Полтавської області із заявами про відновлення виплати йому пенсії за віком (а.с. 36, 38).

25.09.2017 Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення №57, яким, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_2 , призначено пенсію за віком 01.09.2017 (а.с. 39).

Виплата пенсії за віком позивачу з 01.09.2017 розпочата пенсійним органом згідно розпорядження Великобагачанського ОУПФУ Полтавської області від 28.09.2017 №124489 (а.с. 40).

Кабінет Міністрів України постановою від 22.08.2018 № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України. Згідно додатку до Постанови 628 Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

На звернення позивача сектор з питань призначення та перерахунку пенсій № 9 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Полтавській області листом від 14.06.2019 №1/М-03.33 проінформував останнього, що припинення виплати йому пенсії у 2017 році відбулося згідно з чинним законодавством (а.с. 41).

Також листом управління з питань виплати пенсій ГУПФУ в Полтавській області від 04.10.2019 №481/04.4-54/29 позивача повідомлено, що його пенсійні кошти за період з 01.01.2017 по 31.08.2017 в сумі 10999,60 грн обліковані в органах Пенсійного фонду України та будуть виплачені після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 (а.с. 42).

Позивач, не погоджуючись із невиплатою йому пенсії за період з 01.01.2017 по 31.08.2017, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про противність дій ГУПФУ в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком у період з 01.01.2017 по 31.08.2017, а також зважаючи на те, що розмір такої пенсії нарахований, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення права позивача на отримання гарантованої державою пенсії буде стягнення з ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 нарахованої за період з 01.01.2017 по 31.08.2017 включно, однак невиплаченої, пенсії в сумі 10999,60 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на протиправність таких дій відповідача та зобов`язав Управління ПФУ здійснити нарахування та виплату належної позивачу пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком, оскільки вона не отримана з вини пенсійного органу.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Доводи апеляційної скарги відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на Порядок № 365, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу.

До того ж, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Верховний Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 листопада 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

До того ж колегія суддів ураховує, що вже 28.02.2017 згідно з довідкою № ОСОБА_1 знову був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 та повторно звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії, що було повністю проігноровано відповідачем у справі.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що відсутність окремого порядку виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, прийняття якого передбачено Порядком № 365, унеможливлює проведення управлінням виплати пенсії позивачу за минулий період, а саме: за січень - серпень 2017 року, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до Порядку № 365, а саме, п. 15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

Колегія суддів звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено, однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права. До того ж на момент поновлення виплати пенсії приписів Кабінету Міністрів України про окремий порядок виплати пенсій не існувало.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період чітко закріплено у ст. 46 Закону № 1058-IV, якою встановлено, що частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодних змін у Закон № 1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості з пенсійних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що пенсія позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, прямо суперечить ст.46 Закону № 1058-IV та свідчить про застосування до позивача, як до внутрішньо переміщеної особи, дискримінаційного підходу, порівняно з іншими пенсіонерами, в той час, коли наявний єдиний механізм виплати пенсій громадянам України за минулий час згідно чинного законодавства.

Також колегія суддів ураховує, що з наявних в матеріалах справи документів, а саме: лист управління з питань виплати пенсій ГУПФУ в Полтавській області від 04.10.2019 №481/04.4-54/29 та довідки про розмір заборгованості по пенсії ОСОБА_1 від 04.10.2019 №481/04.4-54/29 вбачається, що пенсійні кошти за період з 01.01.2017 по 31.08.2017 ОСОБА_1 в сумі 10999,60 грн обліковані в органах Пенсійного фонду України та будуть виплачені після прийняття окремого порядку (а.с. 42-43).

Отже, враховуючи те, що відповідач не оспорює суму, яка належить до виплати позивачу, та від Пенсійного фонду не вимагається вчинення додаткових дій щодо визначення та обчислення розміру заборгованості, яка виникла внаслідок протиправних дій відповідача внаслідок припинення виплати пенсії, колегія суддів уважає, що обраний судом спосіб захисту порушених прав позивача (стягнення заборгованості у визначеній сумі) є максимально ефективним засобом правого захисту та призведе до поновлення порушених прав позивача.

З урахуванням наведеного правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням обраного способу захисту порушених прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 по справі № 440/3542/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Зеленський Я.В. П`янова