Справа № 766/2937/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 766/2937/19
Головуючий в 1 інстанції: Єпішин Ю.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

при секретарі П`ятіної В.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1 Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу інспектора 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Расулова Євгена Олександровича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Расулова Євгена Олександровича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

12 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом та просив визнати незаконною та скасувати постанову ЕАВ № 859778 від 14 січня 2019 року винесену інспектором 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Расуловим Євгеном Олександровичем по справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, провадження у справі закрити.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що з викладеними обставинами, зазначеними в оскаржуваній постанові не згодний, оскільки вимоги «Правил дорожнього руху» не порушувались. Місцем вчинення порушення в постанові вказано населений пункт Коблево Березанського району Миколаївської області. Пункт 9.8 ПДД передбачає необхідність вмикати ближнє світло фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами. Відповідальність за недотримання порядку користування освітлювальними приладами передбачена частини 2 статті 122 КУпАП, а постанова складена за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Позивач також зазначив, що суспільну небезпеку створює керування транспортним засобом, відповідальність водія якого не застрахована згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». В машині перебувала хвора дитина. Поліс був спакований разом з речами у валізі. Інспектор відмовився перевіряти наявність полісу за відомостями бази даних МТСБУ (Моторного транспортного бюро України) та не став чекати допоки відповідач знайде поліс, натомість виписав постанову про накладення адміністративного штрафу.

Позивач зазначив, що з 07 лютого 2018 року, забезпечується можливість укладання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (які діють виключно на території України) в електронній формі. Така новація з`явилася відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 31 серпня 2017 року № 3631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за № 1197/31065 «Про затвердження Змін до Положення про особливості відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, основною вимогою якої має дотримуватись водій лише застрахувати свою відповідальність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 24 грудня 2019 року позов задовольнив.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 859778 від 14 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн скасував та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, інспектор 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенант поліції Расулов Є.О. подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- висновок суду про відсутність у постанові відомостей про технічний засіб не ґрунтується на вимогах чинного законодавства , а , відеозапис протиправно не визнано судом належним та допустимим доказом у справі;

- судом не було досліджено витягу з офіційного сайту МТС БУ, який було долучено до матеріалів справи, яким підтверджується відсутність полісу на момент виникнення спірних правовідносин;

- судом безпідставно поновлено строк на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 14 січня 2019 року інспектором 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Расуловим Є.О. складено постанову серії ЕАВ № 859778 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з вказаної постанови 14 січня 2019 року о 14:46 год ОСОБА_2 в с.Коблево, вул. Одеська, 2А, керував транспортним засобом MITSUBISHI GRANDIS, номерний знак НОМЕР_1 , за межами населеного пункту без ввімкнених фар в режимі ближнього світла та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 2.1 "ґ" «Правил дорожнього руху України».

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова не містить обов`язкових реквізитів, передбачених статтею 283 КУпАП., зокрема, відсуне посилання на технічний засіб.

При цьому суд першої інстанції відхилів доводи відповідача про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

При вирішенні спірного питання суд врахував правову позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 126 КУпАП.

Згідно з вимогою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до часини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (підпунктами. 1.1, 1.9 Правил).

За пунктом 2.1 «ґ». Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частинам 2, 4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 126 КУпАП без складання відповідного протоколу.

При цьому, положення статей 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося, оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено частиною 4 статті 258 КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи вищенаведене, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підставі вказаного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо не прийняття до уваги як належних та допустимих доказів відеозаписів з нагрудної відеокамери поліцейського, роздруківок Полісу на ТЗ № вт8643вв (а.с.21,31) та Полісу № 164524092 (а.с.32), на підставі яких прийнято рішення суб`єктом владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки в порушення підпункту 3 частини 3 статті 283 КУпАП постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить відомостей про наведені вище докази.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанцій про наявність правових підстав для скасування оспорюваної постанови серії ЕАВ № 859778 від 14 січня 2019 року складеної інспектором 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Расуловим Є.О.

Доводи апеляційної скарги.

З приводу доводів апелянта, що відеозапис є належним та допустимим доказом у справі, а висновок суду про його неврахування помилковим, колегія суддів зазначає, що правова оцінка щодо допустимості та належності вказаного доказу надано у мотивувальній частині судового рішення.

На спростування доводів апелянта, що вина водія ОСОБА_2 підтверджується витягом з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, який було долучено до матеріалів адміністративної справи, але судом не було досліджено, не надано правової оцінки та мотивів відхилення даного доказу, а також те, що представником відповідача було здійснено пошук страхового полісу на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро Україниза номером транспортного засобу на дату винесення постанови про адміністративне правопорушення 14 січня 2019 року, але не було знайдено страхового полісу станом на 14 січня 2019 року, колегія суддів зазначає, що такі відомості, можна кваліфікувати як доказ, лише зазначивши їх в оспорюваній постанові з підстав, наведених вище.

Окрім того, відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. В таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

Апелянтом не наведено переконливих доказів, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Твердження апелянта, що позивач застрахував свою цивільно-правову відповідальність лише 4 квітня 2019 року (поліс № 164524092), не впливає на правильність висновків суду, оскільки суд першої інстанції, скасовуючи оскаржувану постанову виходив із порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а не наявності у позивача на момент розгляду справи страхового полісу.

Щодо порушень судом норм процесуального права, а саме безпідставно поновлено строк на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень слід зазначити про таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України , позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 2 статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України , суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду(частина 2 статті 121).

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (частина 6 статті 121 КАС України).

Відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (частина 1). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2). Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду( частина 3). Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4).

За змістом частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду , то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску звернення до суду поважними), чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

З огляду на матеріали справи строк звернення до адміністративного суду з таким позовом починає відлік саме з 14 січня 2019 року, тобто з моменту ознайомлення з постановою та отримання її копії( а.с. 6-7).

До суду першої інстанції позивач звернувся 12 лютого 2019 року, що підтверджується датою на штампі вхідної кореспонденції Херсонського міського суду Херсонської області (а.с. 2), тобто з пропуском десятиденного терміну.

При цьому суд зазначає що позивач у мотивувальній частині позову визнавав факт порушення пропуску строку, та вказав причину щодо його поновлення.

Суд відкривши провадження в порушення вимог частини 1 статті 123, пункту 5 частини 1 статті 171 КАС не вирішив питання щодо поновлення строку звернення до суду.

У відзиві на адміністративний позов, відповідач заявляв клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України.

Враховуючи наведене вище, суд частково погоджується із доводами апелянта, щодо неправильного застосування судом першої інстанції вищенаведених норм законодавства.

Водночас , пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Враховуючи незначний проміжок пропуску строку звернення до суду, а також не спростування відповідачем причин пропуску, які наведені позивачем у позовній заяві, враховуючи також, що помилка суду не повинна негативно відображатись саме на правовому положенні позивача, суд з огляду на сутність (характер) таких правовідносин, вважає, що вказаний аргумент відповідача є не достатнім для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Расулова Євгена Олександровича залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року у справі № 766/2937/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.