Справа № 420/6445/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6445/19
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому ОСОБА_2 О. ОСОБА_3 , оформленої листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області № Б-11509/0-3138/0/37-19 від 23.05.2019 видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів);

- зобов`язати відповідача ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за його ОСОБА_1 заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно з графічними матеріалами, поданими в якості додатку до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту відведення, - за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів).

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 16.08.2018 позивач направив до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) та отримав лист стосовно вказаної заяви з відмовою у задоволені вимог позивача на підставі того, що зазначена земельна ділянка ніби-то наказом від 12.09.2018 № 77 Головного управління Держземагенства в Одеській області, (саме в день, коли вичерпано строк для надання відповіді заявнику), включена у перелік земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами і до якого включена земельна ділянка, що зазначена у заяві позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови видати вищезазначений дозвіл та зобов`язати відповідача ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за його заявою про надання дозволу.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 24.04.2019 по справі № 420/851/19 за його - ОСОБА_1 , адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити певні дії, адміністративний позов задовольнив частково: - визнав протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів); - зобов`язав Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відповідач, нібито на виконання рішення суду, направив на адресу позивача лист №Б-11509/0-3138/0/37-19 від 23.05.2019 про розгляд повторно його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність, - з відмовою у задоволенні клопотання на підставі того, що відповідач ніби-то з`ясував, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі і на бажану до відведення позивачем земельну ділянку.

При цьому, зазначений лист від 23.05.2019 був вручений позивачу лише 19.08.2019.

Позивач вважав, що дії відповідача є незаконними; підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є такими, що не відповідають законодавству України, а вибіркове застосування відповідачем законодавства, призводить до порушення його прав і необхідності повторного звернення до суду.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 06 листопада 2019 року відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за його позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Адміністративний позов з додатками повернув позивачу.

Роз`яснив позивачу, що його спірні правовідносини повинні розглядатися у встановленому законодавством порядку щодо виконання рішення суду по справі №420/851/19.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- позивач оскаржує абсолютно окремий документ, виданий на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 по справі № 420/851/19, яким зобов`язано Головне управління Держземагентства в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини по даній справі є такими, що вирішені рішенням суду, яке набрало законної сили, та стосуються виконання вказаного рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду.

Відповідно до змісту позову, даних автоматизованої системи діловодства судом розглянута справа № 420/851/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та рішенням суду від 24.04.2019 позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів).

До того ж, суд зобов`язав Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

У рішенні суду від 24.04.2019 зазначено (тобто висновками рішення суду було): - частина 7 статті 118 та частина 3 статті 122 ЗКУ визначають вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності; - відсутні підстави для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів); - надання відповідно дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження та оформлення документів, які відповідно до чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель та отримання такого дозволу не означає прийняття у подальшому позитивного рішення про надання її у власність; - спірна земельна ділянка, не є сформованою, тобто не має кадастрового номеру, не визначені межі земельної ділянки, її площу, не внесено інформацію до Державного земельного кадастру.

Позивач у позові зазначав, що у відповіді від 23.05.2019 відповідач повторно відмовив у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без належного обґрунтування мотивів такої відмови, тим самим не врахувавши висновки, викладені у судовому рішенні у справі № 420/851/19.

Водночас позивач посилався також на правову позицію позиції, висловлену у постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 в справі № 545/808/17, відповідно до якої подання позивачем заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки не є законною підставою для відмови у наданні такого дозволу іншій особі. Більш того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення», а отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області щодо вирішення останнім питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) вирішені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (стаття 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому КАС України принципу верховенства права.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

При вирішення спірного питання, суд також враховує правову позицію, виловлену Верховним судом у постанові від 29 серпня 2019 року, справа № 420/5288/18. , № судового рішення в ЄДРСРУ 83943059.

Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини по даній справі є такими, що вирішені рішенням суду, яке набрало законної сили, та стосуються виконання вказаного рішення суду, а тому суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження по даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 80980007.

Доводи апелянта, що він оскаржує абсолютно окремий документ, виданий на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 по справі № 420/851/19, яким зобов`язано Головне управління Держземагентства в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, не спростовують висновків про тотожність спору, який виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі