Справа № 804/6793/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Справа № 804/6793/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що у позивача відсутні правові підстави для задоволення позову, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідачем також зазначено, що оскільки позивач є власником транспортного засобу, який є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, так як наявний в переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, у зв`язку із чим, відповідачем було правомірно визначено до сплати податкове зобов`язання за 2016 рік.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 липня 2019 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі №804/6793/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
За результатами автоматизованого розподілу вказана адміністративна справа передана на розгляд судді Турлаковій Н.В.
Ухвалою суду від 04.10.2019 року справу прийнято до свого провадження та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Також замінено відповідача його правонаступником Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Направляючи дану справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 26.07.2019 по справі №804/6793/16 вказав, що повнота з`ясування обставин у цій справі вимагає від суду витребування у відповідача або у Мінекономрозвитку інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, в тому числі і відомостей щодо пробігу транспортного засобу позивача, які враховувались при розрахунку середньоринкової вартості транспортного ОСОБА_1 та впливають на визначення об`єкта оподаткування транспортним податком у звітному періоді.
На виконання вимог вказаної постанови Верховного Суду від 26.07.2019, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року витребувано у відповідача інформацію яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, в тому числі і відомостей щодо пробігу транспортного засобу позивача, які враховувались при розрахунку середньоринкової вартості транспортного марки AUDI, моделі Q7, а також інформацію чи звертався позивач до податкового органу із письмовою заявою про проведення звірки розрахунку щодо показників, що впливають на середньоринкову вартість вказаного автомобіля на який нараховано транспортний податок у спірному рішенні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки AUDI, модель Q7, тип загальний легковий універсал-В, дизель, об`ємом двигуна 2967 куб см., 2015 року випуску, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.
Відповідно до пункту 267.1 статті 267 ПК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (в редакції Закону від 24.12.2015 № 909-VIII) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
Згідно з п. 267.4 статті 267 ПК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Враховуючи те, що Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, тому з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.
Виходячи з системного аналізу вищевикладеного, суд вважає, що законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків.
Тому, доводи позивача в цій частині суд визнає безпідставними.
Відповідно до відомостей Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки AUDI, модель Q7, тип загальний легковий універсал-В, дизель, об`ємом двигуна 2967 куб см., 2015 року випуску.
Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України» на 2016 рік). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 складали 1033500 грн.
Таким чином, об`єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 року, N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.
Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку №403).
Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.
Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відтак, підставою для прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Таким чином, підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень повинна бути отримана від Мінекономрозвитку податковим органом інформація про автомобілі позивача, яка розрахована у відповідності до вищенаведеної Методики.
Таку інформацію, отриману на момент винесення спірного податкового повідомлення-рішення, матеріали справи не містять. Крім того, суд враховує, що відповідач не заперечує факту не звернення до Мінекономрозвитку щодо отримання інформації про автомобіль позивача під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Разом з тим, направляючи дану справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 26.07.2019 по справі №804/6793/16 вказав, що матеріали справи не містять вказаної інформації та доказів її отримання контролюючим органом, що виключає можливість наразі встановити наявність у податкового органу підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у 2016 році та вказав на необхідність витребування такої інформації у відповідача або Мінекономрозвитку.
З метою з`ясування таких обставин, судом витребувано у відповідача інформацію яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, в тому числі і відомостей щодо пробігу транспортного засобу позивача, які враховувались при розрахунку середньоринкової вартості транспортного марки AUDI, моделі Q7, а також інформацію чи звертався позивач до податкового органу із письмовою заявою про проведення звірки розрахунку щодо показників, що впливають на середньоринкову вартість вказаного автомобіля на який нараховано транспортний податок у спірному рішенні.
Разом з тим, відповідачем не надано інформації із підтверджуючими доказами, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, в тому числі і відомостей щодо пробігу транспортного засобу позивача, яка враховувалась при розрахунку середньоринкової вартості транспортного ОСОБА_1 та впливає на визначення об`єкта оподаткування транспортним податком у звітному періоді.
Таким чином, податковий орган визначив позивачу суму транспортного податку з фізичних осіб станом на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення без застосування Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.
Крім того, вказана роздруківка не може бути прийнята як належний доказ, оскільки не містить будь-якого посилання на адресу інтернет-сторінки на якій вона була сформована.
Суд наголошує, що відповідно до п. 12 Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.
У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.
Тобто, середньоринкову вартість автомобілів перелік яких розміщується на сайті Мінекономрозвитку, останній визначає виходячи із нормативного середньорічного пробігу.
Наявність у Додатку 2 до Методики двох граф "нормативного" та "середньорічного" пробігу транспортного засобу дає підстави стверджувати, що перелік автомобілів, який розміщений на сайті Мінекономрозвитку як об`єкти оподаткування транспортним податком за відповідний звітний період є лише орієнтовним, оскільки передбачає можливість виключення транспортного засобу у випадку встановлення фактично більшого середньорічного пробігу автомобіля.
Як встановлено судом під час розгляду справи, інформація щодо пробігу авто, яке належить позивачу у 2016 році, під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не встановлювалася. Відповідачем також не надано суду доказів з`ясування у 2016 році інформації щодо пробігу автомобіля позивача, для визначення його середньоринкової вартості.
Суд зауважує, зазначені вище критерії для визначення середньоринкової вартості є обов`язковими, відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля.
У матеріалах справи відсутній вищевказаних розрахунок, що свідчить про те, що, приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення, податковий орган не мав належної інформації про середньоринкову вартість автомобіля позивача та не мав підстав для прийняття спірних рішень.
Також, суд звертає увагу, що вказаний вище розрахунок від 06.07.2017р. надавався відповідачем під час апеляційного розгляду даної справи, будь-яких інших доказів на підставі яких визначалася середньоринкова вартість автомобіля позивача, у т.ч. пробіг авто під час прийняття оскаржуваного рішення станом на 03.12.2019р. відповідачем не надано.
При цьому, суд враховує, що такий розрахунок з сайту Мінекономрозвитку не враховує показників (параметрів), які були актуальні на час визначення відповідачем податкового зобов`язання.
Таким чином, роздруківка з веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не є належним та достатнім доказом правомірності нарахування позивачу суми грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку, оскільки обов`язковою підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року (справа № 810/2454/16).
Щодо обов`язку доказування суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав у ході судового розгляду справи належних та достатніх доказів, які б спростували доводи позивача.
Крім того, відповідно до п.п. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючий орган забезпечує визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
Для реалізації функцій, визначених у статті 19 ПК України, відповідно до п.п. 20.1.1, 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право:
- запрошувати платників податків, зборів, платежів або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, у тому числі законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленомустаттею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків);
- для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.
Аналіз вказаних положень Податкового кодексу України дає підстави стверджувати про те, що для підтвердження того, чи є належний платнику податків автомобіль об`єктом оподаткування транспортним податком контролюючий орган має відповідні законодавчо врегульовані повноваження для з`ясування вказаних питань.
Проте, контролюючий орган ними не скористався, відтак наразі є неможливим стверджувати про те, що оскаржуване рішення прийнято законно та обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мали бути встановлені.
Щодо недотримання позивачем передбаченого податковим законодавством алгоритму дій платника податку у випадку встановлення неправильності застосованих контролюючим органом даних при прийнятті податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку, суд зазначає наступне.
Слід також відмітити, що згідно п.п. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
У відзиві на позов відповідач зазначив, що інформація щодо звернення ОСОБА_1 до контролюючого органу стосовно розрахунку вартості автомобіля не надходила.
Однак, на думку суду, вказана вище норма надає платнику податку відповідне право, а не встановлює обов`язок звертатись до контролюючого органу. В даному випадку, платник податків скористався не визначеним у цій нормі правом, а правом на судове оскарження податкового повідомлення-рішення.
За наведених та встановлених судом обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено, що належний позивачу на праві власності автомобіль був об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, в силу вимог пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, тобто що його середньоринкова вартість, розрахована за Методикою та Порядком, дорівнює і перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем у розмірі 551,21грн.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова