Справа № 154/193/20
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

з участю сторін провадження:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Слюсарука Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора групи реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Слюсарука Тараса Патрісовича, а також Головного управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21 січня 2020 року звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до інспектора групи реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Слюсарука Тараса Патрісовича про скасування постанови серії ДПО18 № 322934 від 17 січня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 о 11 годині 05 хвилин 17 січня 2020 року по вулиці Зимеівській у м. Володимир-Волинському Волинської області керував автомобілем марки «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним наявними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки.

Позивач у своїй заяві, погодившись із фактом керування вказаним автомобілем у зазначеному місці та час, повністю заперечив те, що не був пристебнутий ременем безпеки, а відтак не згідний з тим, що вчинив будь-яке правопорушення. Додатково зазначив про те, що при складенні постанови на місці інспектор не пред`явив йому жодного доказу правопорушення. У зв`язку з цим вважає винесену щодо нього постанову серії ДПО18 № 322934 від 17 січня 2020 року незаконною та скасувати.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст.268 КАС України у відкритому судовому засіданні, яке призначено на 30 січня 2020 року. Цією ж ухвалою залучено до справи співвідповідачем Головне управління Національної поліції у Волинській області, яке зобов`язано в строк до 30 січня 2020 року подати до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП за оскаржуваною ним постановою.

30 січня 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

Станом на 13 лютого 2020 року витребувані з ГУНП у Волинській області матеріали до суду подані не були. Представник співвідповідача ГУНП у Волинській області до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, хоч належним чином (поштою та електронною поштою) повідомлявся про судові засідання. Правом подання відзиву у справі не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, розгляд справи відбувся без участі представника ГУНП у Волинській області.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав, заявленому в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечив, зазначив, що постанова при притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є законною, оскільки останній не був пристебнутий ременем безпеки. Пояснив, що 17 січня 2020 року ним був зупинений автомобіль «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку із виявленням порушення, передбаченого ст.121 КУпАП у виді наявності пошкодження (скобу) на вітровому склі, а разом з тим, як було встановлено окремо водій ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом будучи не пристебнутим ременем безпеки. Однак вказав, що фото, відеофіксації вказаного порушення не здійснювалось, а відтак інших доказів вказаного порушення, крім як його пояснень до суду не подані.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються

У відповідності до ч.5 ст.121 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягуються особи за вчинення ними порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно пп. «в» п. 2.3 Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Оскаржуваною постановою серії ДПО18 № 322934 від 17 січня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, було встановлено, що позивач ОСОБА_1 о 11 годині 05 хвилин 17 січня 2020 року по вулиці Зимеівській у м. Володимир-Волинському Волинської області керував автомобілем марки «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним наявними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, у зв`язку з чим його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривень.

Жодного доказу вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення відповідачем до суду подано не було.

Відповідачем в судовому засіданні зазначено, що факт правопорушення встановлено ним за результатами власного візуального спостереження та не було зафіксовано матеріалами фото, - відеофіксації.

Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення (висновок КАС ВС у справі № 357/10134/17 від 23.10.2019 року).

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, оскільки відповідач не представив суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 121 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 121, 251, 252, 268, 280, КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора групи реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Слюсарука Тараса Патрісовича та Головного управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 322934 від 17 січня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було визнано винуватим та притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривень.

Закрити провадження в справі за постановою серії ДПО18 № 322934 від 17 січня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ;

2.відповідачі:

- інспектор інспектора групи реагування патрульної поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Слюсарука Тараса Патрісовича, адреса: 44700, Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. Соборності, 6;

- Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, електронна адреса: .

Текст рішення складено та проголошено 14 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: (підпис).

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер