Справа № 620/488/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року Чернігів Справа № 620/488/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Шашери М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомОСОБА_1
до Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)
про за участю сторін від позивача від відповідача про визнання протиправною та скасування постанови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Д
У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови від 28.01.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 50 300,15 грн в рамках виконавчого провадження № 60947010.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.01.2020 відповідачем, на підставі виконавчого листа № 751/4550/18, виданого 29.12.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова, відкрито виконавче провадження ВП № 60947010. Про відкриття виконавчого провадження позивач дізнався лише 17.01.2020 після дзвінка державного виконавця. Позивач 20.01.2020 звернувся до відповідача, де отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та, в свою чергу, надав останньому оригінал квитанції АТ КБ «Приват Банк» від 16.01.2020 про сплату суми боргу в повному обсязі. З 20.01.2020 по 28.01.2020 згідно відстеження в Автоматизованій Системі Виконавчих проваджень, відповідачем будь-яких постанов, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження винесено не було. У зв`язку із вказаним позивач 27.01.2020 звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням завершення виконавчого провадження або обґрунтування бездіяльності державного виконавця. 28.01.2020 відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, про яку позивач дізнався 30.01.2020 з даних АСВП. Позивач зазначає, що виконавчий документ ним було виконано в добровільному порядку, оскільки про відкриття виконавчого провадження він не знав. В свою чергу, державний виконавець, в день, коли йому стало відомо про виконання рішення суду, не виніс постанови про закінчення виконавчого провадження. Оскільки винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не відноситься до заходів примусового виконання рішення та ще й була отримана боржником після добровільного виконання ним виконавчого документу, то позивач вважає відсутнім факт примусового виконання рішення відповідним органом виконавчої служби, а тому постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Відповідач у своєму відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та зазначив, що позивач державний виконавець діяв в межах повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, проти його задоволення заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 07.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На примусовому виконанні в Новозаводському відділі Державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження ВП № 60947010 з примусового виконання виконавчого листа № 751/4550/18, виданого 29.12.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 503001,50 грн.

Так, судом встановлено, що відповідачем 09.01.2020 відкрито виконавче провадження за зазначеним вище виконавчим листом, виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова. З огляду на постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом третім резолютивної частини постанови зазначено «Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 50300,15 грн та витрати виконавчого провадження». Постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідно до відмітки в матеріалах виконавчого провадження, позивач отримав 20.01.2020 (а.с. 14, 44).

ОСОБА_1 20.01.2020 звернувся до відповідача та надав оригінал квитанції АТ КБ «Приват Банк» від 16.01.2020 про сплату суми боргу за виконавчим листом № 751/4550/18, виданим 29.12.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова, в повному обсязі, що підтверджується копією дублікату квитанції (а.с. 18).

Відповідачем, у зв`язку з виконанням боржником рішення суду, 28.01.2020 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 36).

Окрім того, 28.01.2020 відповідачем також винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 50300,15 грн (а.с. 13).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі також Закон № 1404-VIII).

За приписами ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч. 5).

Частиною 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

У Законі № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (ч. 5 ст. 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).

В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404-VIII за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відповідно розпочато примусове виконання рішення).

Питання про закінчення виконавчого провадження, та, відповідно, про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 295/13991/16-а.

З огляду на матеріали справи, 09.01.2020 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 60947010 з виконання виконавчого листа № 751/4550/18, виданого 29.12.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова.

Рішення виконано в повному обсязі, згідно з квитанцією АТ КБ «Приват Банк» від 16.01.2020 (а.с. 18).

Тобто, на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

У подальшому, 28 січня 2019 року Відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі вимог п. 9 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 36).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми наведеного вище законодавства з примусового виконання судових рішень, суд дійшов висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично підлягає примусовому стягненню.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зважаючи на те, що рішення суду фактично виконано 16.01.2020, шо підтверджується відповідним платіжним документом, тобто після відкриття виконавчого провадження (постанова про відкриття виконавчого провадження 09.01.2020), то в даному випадку не може йти мови про добровільне виконання рішення суду, оскільки з відкриття виконавчого провадження розпочато примусове виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку, що в даному випадку жодних передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено. Зважаючи на вимоги Закону № 1404-VIII виконавцем було в постанові про відкриття виконавчого провадження також зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 50300,15 грн та витрат виконавчого провадження.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на положення, викладені в статті 124 Конституції України, а саме судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, з огляду на матеріали виконавчого провадження 27.01.2020 начальником Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), за результатами розгляду заяви боржника, прийнято постанову, якою дії старшого державного виконавця Горної Оксани Володимирівни при виконанні, зокрема, виконавчого провадження 60947010, визнано такими, що проведені з порушенням вимог Закону № 1404-VIII, а виконавче провадження передано на виконання заступника начальника відповідача.

Суд погоджується з доводами позивача про порушення строку прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, однак суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Новозаводський відділ Державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), вул. Шевченка, 118, м. Чернігів, 14030, код ЄДРЛОУ 35029699.

Дата складення повного рішення суду - 11.02.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб