Справа № 522/16271/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 522/16271/19

Категорія: 113030000 Головуючий в 1 інстанції: Науменко А. В.

Час і місце ухвалення: 12:50 год., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,-

В С Т А Н О В И Л А :

Громадянин Судану ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в його країні походження триває військовий конфлікт, тому він не може повернутися до країни походження через небезпеку для свого життя та здоров`я. Батько позивача був членом опозиційної партії Хізб аль- ОСОБА_2 , через що сім`я позивача зазнавала переслідувань з боку влади озброєного формування ОСОБА_3 , оскільки вони здійснюють напади на африканське населення Судану. До того ж, позивач походить з регіону охопленого конфліктом ОСОБА_4 . Інформація по країні походження позивача підтверджує численні порушення прав людини на території Судану. Між тим дані обставини не були враховані відповідачем. На думку позивача, оскаржуване рішення прийнято із порушенням ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з підстав необґрунтованості та зазначив, що рішення є таким, що суперечить приписами чинного законодавства, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх обставин по справі, у зв`язку з чим, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що в ході судового розгляду справи судом першої інстанції не досліджено інформацію по країні походження апелянта. При цьому апелянтом також зазначено, що судом першої інстанції не проведено перевірку обставин, які відповідно до ст.31 ЗУ « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» унеможливлюють примусове повернення позивача до Судану.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2019 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64, було виявлено особу, яка назвалась громадянином Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень було встановлено наступне. Громадянин Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув на території України 20.05.1995 з метою навчання у ВНЗ, перетнувши кордон України у законному порядку.

У 1998 році він припинив навчання через відсутність коштів, але у зв`язку з можливими політичними переслідуваннями у країні громадської належності, не мав бажання повертатися на її територію, що стало підставою для його звернення 02.03.1998 із заявою про надання статусу біженця.

Наказом Комітету з питань національностей та міграції Одеської облдержадміністрації від 09.04.1998 № 7-м ОСОБА_1 було визнано біженцем та документовано посвідченням біженця № 001016.

Наказом Комітету з питань національностей та міграції Одеської облдержадміністрації від 29.10.1998 № 44-м ОСОБА_1 було документовано посвідченням біженця № 004120 у зв`язку із втратою посвідчення біженця серії № 001016.

24.12.1999 у зв`язку із втратою посвідчення біженця № 004120 позивача було документовано посвідченням біженця серії НОМЕР_1 .

Починаючи з 2001 року позивач періодично заявляв про обмін посвідчення біженця або у зв`язку з його втратою, або з метою зміни установчих данних відповідно до наданої копії національного паспорту, надаючи під час різних звернень різні варіанти перекладів одного й того ж національного паспорту серії НОМЕР_2 . При цьому, оригінал національного паспорту до компетентного органу жодного разу надано не було.

09.10.2001 позивача документовано посвідченням біженця серії НОМЕР_3 , а 01.10.2004 здійснено обмін старого посвідчення на нове серії ПБ № 001168.

01.10.2007 вказаний іноземець знову звернувся до управління міграційної служби в Одеській області Держкомнацрелігій України із заявою про внесення змін до посвідчення біженця у частині написання його установчих даних, в результаті чого було здійснено обмін посвідчення серії НОМЕР_4 на посвідчення біженця серії НОМЕР_5 .

05.12.2012 у зв`язку із непридатністю до використання було здійснено обмін посвідчення біженця серії НОМЕР_5 на посвідчення біженця серії НОМЕР_6 .

Під час співбесіди 21.02.2017 позивач надав інший переклад копії національного паспорту серії А № 779653 і стверджував, що його дійсними установчими даними є дані, зазначені відповідно до такого перекладу: ОСОБА_5 .

Рішенням ДМС України від 28.04.2017 № 167-17 було скасовано наказ Комітету з питань національностей та іміграції Одеської обладміністрації від 09.04.1998 № 7-м про надання статусу біженця громадянину Судану ОСОБА_1 у зв`язку з повідомленням ним недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем.

Вказане рішення було оскаржене позивачем у судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 по справі № 815/4342/17 було задоволено адміністративний позов громадянина Судану ОСОБА_1 до ДМС України.

Скасовано рішення Державної міграційної служби України від 28.04.2017 року № 167-17 про визнання громадянина Судану ОСОБА_1 біженцем. Зобов`язано повернути громадянину Судану ОСОБА_1 посвідку біженця.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ДМС України було подано апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 по справі № 815/4342/17 було задоволено апеляційну скаргу ДМС України. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 по справі № 815/4342/17 скасовано та прийнято нове рішення суду. У задоволенні адміністративного позову громадянина Судану ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивачем було подано касаційну скаргу.

Постановою Верховного суду від 27.06.2019 по справі № 815/4342/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 - без змін.

Наказом ГУ ДМС в Одеській області від 11.07.2019 № 130 довідка про звернення за захистом в Україні серії 009546 визнано недійсною.

Громадянин Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наразі тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

27.08.2019 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено особу, яка назвалась громадянином Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.08.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за номером ПР МОД 000097 передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу про адміністративні правопорушення.

27.08.2019 було здійснено розгляд справи та винесено постанову про накладання штрафу за номером ПН МОД 000096, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у розмірі 1700 грн.

ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення від 27.08.2019 року № 572 про примусове повернення в країну походження громадянина Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в термін до 25.09.2019 року.

27.08.2019 ОСОБА_1 ознайомився з рішенням від 27.08.2019 № 572 про примусове повернення та не відмовився залишити територію України у термін до 25.09.2019, що посвідчив власноруч записаною датою та підписом.

Вважаючи вищезазначене рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення позивача в країну походження незаконним та протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення позивача в країну походження Судану - відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI ( далі - Закон № 3773-VI).

Частиною 3 ст.3 розд.I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно із п. 14 ст. 1 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст.23 розд. III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 25 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі прийняття рішення про добровільне повернення іноземцю та особі без громадянства, зазначеним у частинах першій і другій цієї статті, видається довідка про особу, яка добровільно повертається. Зазначена довідка є підставою для тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України на строк до завершення процедури добровільного повернення. У разі завершення процедури добровільного повернення така довідка вилучається або визнається недійсною.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до статті 31 Закону №3773 іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у його діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Примусове повернення чи видворення іноземця може здійснюватися за відсутності обставин вичерпного переліку, визначених ст.31 Закону №3773.

У свою чергу, порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону №3773, є, зокрема, відповідність особи ознакам нелегального мігранта, наведеним у пункті 14 частини 1 статті 1 цього Закону, а саме: іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Як вбачається із матеріалів справи, виїзд позивача з країни походження не пов`язаний з переслідуванням його за конвенційними ознаками визначення статусу біженця або ж побоювання зазнати серйозної шкоди.

Так, згідно пояснень позивача та матеріалів справи встановлено, що позивач прибув на території України легально у 1995 році з метою навчання, країну після закінчення візи не покинув так як не знав законів України.

Матеріалами справи підтверджено та учасниками справи не заперечується, що громадянин Судану ОСОБА_1 , на території України знаходиться незаконно, без документів на право проживання в Україні, що є порушенням законодавства про правовий статус іноземців в розумінні ч.1 ст.26 Закону №3773, та, відповідно, підставою для прийняття уповноваженим державним органом рішення про примусове повернення в країну походження.

Як вбачається із матеріалів справи, під час співбесід позивачем щоразу повідомлялась неправдива інформація щодо власного імені, а також періодично вчинено дії щодо заміни посвідчення біженця, надаючи при цьому різні переклади одного і того ж паспортного документа з елементами підроблення, не надаючи жодного разу оригіналу такого документа та змінюючи установчі дані в частині написання прізвища, імені та по батькові.

Колегія суддів зазначає, що вказані факти щодо зазначених обставин мають важливе значення і відіграють важливу роль при вирішенні питання про надання статусу біженця та залишення позивача в Україні, при цьому позивач розумів відповідні правові наслідки при вчиненні таких неправомірних дій.

Колегія суддів зазначає про те, що вказані обставини було вірно покладено відповідачем в основу спірного рішення, останнє прийнято в межах та на підставі наявних повноважень та у відповідності до норм законодавства.

Крім того, ОСОБА_1 , при зверненні до суду про скасування рішення № 572 від 27.08.2019 року, незаконність спірного рішення обґрунтовував тим, що відповідачем не враховано, що позивач є уродженцем Судану, на території якої триває військовий конфлікт, що унеможливлює примусове повернення відповідно до ст.31 Закону №3773.

Інформація по країні походження сама по собі не може бути підставою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу біженця особам ( залишення в даному випадку в Україні), які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додатково захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом так і щодо прийняття рішення органом міграційної служби про примусове повернення в країну походження.

Керівництвом з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН надано загальний аналіз поняття «цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань». Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона психічний стан, який пов`язаний із характеристикою особистості заявника, а тому, зазначається, що висновок про стан у країні-походження не є визначальним. Під впливом суб`єктивної оцінки ситуації, що склалась навколо, особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Заявлена позивачем інформація про причини неможливості повернутися до Судану носить загальний характер і не містить відомостей про події переслідувань та утисків на батьківщині за політичною, релігійною чи іншими ознаками.

Отже, позивач не має суб`єктивних характеристик з-за які може побоюватися стати жертвою переслідувань в країні походження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове повернення позивача.

Крім того на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

За обставин викладених вище, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не врахована інформація по країні походження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки при наданні пояснень працівникам міграційної служби, позивач не зазначав про неможливість повернення до країни походження через ситуацію в країні його громадської належності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції проведено збір та аналіз інформації про країну походження, та встановлено, що ситуація в Судані значно покращилась. На підставі моніторингу відкритих міжнародних Інтернет джерел та інформації по країні громадянської належності позивача судом першої інстанції встановлено, що в Судані проводяться заходи задля створення стабільної безпекової ситуації, створення безпечних умов для проживання місцевих мешканців та іноземних громадян, функціонування державних та міжнародних інституцій.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС в Одеські області про примусове повернення позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І.Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова