Справа № 360/1653/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року справа № 360/1653/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участю представника позивача Суткової Р.А., представника відповідача Циби В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луганської обласної державної адміністрації на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року (повний текст складено 28 жовтня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/1653/19 (суддя в 1 інстанції - Шембелян В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Луганської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяв про зміну предмету позову від 07.08.2019 (том 1, арк.справи 206-218) та уточнення позовних вимог від 18.09.2019 (том 1, арк.справи 229-232) просив: визнати противоправним та скасувати наказ керівника апарату Луганської обласної державної адміністрації від 11 березня 2019 року № 24-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 па посаді завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської обласної державної адміністрації з 14 березня 2019 року; стягнути з Луганської обласної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2019 року по 19 вересня 2019 року в сумі 173 839 грн. 11 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 29.04.2016 працював на посаді завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської облдержадміністрації.

14 грудня 2018 року позивачу вручене попередження про наступне звільнення з займаної посади відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. 49 КЗпП у зв`язку зі змінами у структурі Луганської обласної державної адміністрації в частині виключення сектору з питань запобігання та виявлення корупції з апарату облдержадміністрації, внесеними розпорядженням голови облдержадміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації від 10.12.2018 № 997, запропоновано роботу на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації та попереджено про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 КЗпП у разі незгоди на продовження роботи на нових умовах.

Позивач у відповідь на попередження про наступне звільнення з займаної посади не погодився із ним з причин невідповідності діючому законодавству, про що свідчить відповідний запис на аркуші попередження від 14.12.2018 за підписом позивача. Інших вакантних посад йому запропоновано відповідачем не було.

Позивач звертався з заявою до відповідача про надання з 13.03.2019 14 (чотирнадцяти) календарних днів основної оплачуваної відпустки та звільнення по закінченню відпустки за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак ця заява не була розглянута відповідачем.

Наказом керівника апарату Луганської облдержадміністрації від 11.03.2019 № 24-к позивача звільнено 13 березня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату державних службовців на підставі п. 1ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки. Позивач з наказом ознайомлений 13.03.2019. Відповідно було внесено вказаний запис у трудову книжку позивача, яка ним отримана в день звільнення.

Таким чином, позивач вважає наказ відповідача про звільнення протиправним, оскільки відповідач незаконно змінив правові підстави звільнення всупереч поданої заяви про звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з явним, на думку позивача, порушенням законодавства про працю, Також відповідач порушив право позивача на відпустку з 13.03.2019 перед звільненням, не розглянувши його заяву про надання відпустки. Крім того, йому не були запропоновані рівнозначні вакантні посади в новоутвореній установі, не враховано його переважне право залишення на роботі, оскільки позивач є ветераном війни - учасником бойових дій та інвалідом III групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.06.1996 та посвідченням № 149604 від 17.12.1997.

Також, на думку позивача, самі зміни в структурі апарату ЛОДА, які стали підставою для скорочення його посади, а саме: зміни до штатного розпису, відповідно до яких виключено зі штатного розпису Луганської обласної державної адміністрації сектор з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації та введено відділ взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи, з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації, на який додатково покладено завдання та обов`язки щодо запобігання та виявлення корупції, не відповідає чинному законодавству України, суперечать вимогам п. 6 Типового положення про уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 706 від 04.09.2013 зі змінами, а також п. 2.1 Методичних рекомендацій щодо діяльності уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.07.2017 № 317.

Позивачем наведено такий розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з довідкою від 30.08.2019 № 7/13-4099, виданою Луганською обласною державною адміністрацією, заробітна плата ОСОБА_1 складала: за листопад 2018 року 2 557,60 грн., за грудень 2018 року 13 613,42 грн., сума середньоденної заробітної плати складає 1 347,59 грн.

Вимушений прогул позивача слід обраховувати з 14.03.2019 по день ухвалення судового рішення, але у зв`язку з неможливістю встановлення дати ухвалення судового рішення, позивач здійснив розрахунок суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.03.2019 по 19.09.2019 (дату подання заяви про уточнення позовної заяви).

У періоді вимушеного прогулу з 14.03.2019 по 19.09.2019 кількість робочих днів склала 129 (у березні 2019 року 12 робочих днів, у квітні 2019 року 20 робочих днів, у травні 2019 року 21 робочих днів, у червні 2019 року 18 робочих днів, у липні 2019 року 23 робочих дні, у серпні 2019 року 21 робочий день, у вересні 2019 року 14 робочих дні). Кількість робочих днів обраховано з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 10.01.2019 № 7-р «Про перенесення робочих днів у 2019 році».

Таким чином, середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу за період з 14.03.2019 по 19.09.2019 складає 173 839,11 грн. (129 робочих днів х 1 347,59 грн. (середньоденна заробітна плата)).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 360/1653/19 позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Луганської обласної державної адміністрації від 11 березня 2019 року № 24-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської обласної державної адміністрації з 14 березня 2019 року; стягнуто з Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 березня 2019 року по 18 жовтня 2019 року у розмірі 200790,91 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської обласної державної адміністрації; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 26951,80 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив наступне.

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 20.02.2018 № 148 затверджено штатний розпис облдержадміністрації на 2018 рік та запроваджено його з 01.01.2018, пунктом 70 якого було передбачено посаду завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації.

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 10.12.2018 № 997 внесені зміни до структури облдержадміністрації, затвердженої розпорядженням голови облдержадміністрації від 21.08.2017 № 574. Вказані зміни запроваджені з 21.12.2018, згідно з якими сектор з питань запобігання та виявлення корупції виключено зі структури, а його функції передано відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації.

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 28.12.2018 № 1060 внесені зміни до штатного розпису облдержадміністрації на 2018 рік, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 20.02.2018 № 148. Запроваджено їх з 28.12.2018, згідно з пунктом 4 яких, пункт 70 «завідувач сектору» виключено, а згідно з пунктом 3 назву відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації змінено на відділ взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи, з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації.

14 грудня 2018 року позивачу вручене попередження про наступне звільнення з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської облдержадміністрації відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. 49 КЗпП, в якому йому запропоновано роботу на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації згідно з чинним на час здійснення попередження штатним розписом.

Відповідно до вимог пункту 10 Типового положення про уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.09.2013 № 706 керівник апарату облдержадміністрації листом від 17.01.2019 звернувся до Уповноваженої посадової особи Секретаріату Кабінету Міністрів України Ілляшенка О. про погодження звільнення позивача з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації.

Уповноважена посадова особа Секретаріату Кабінету Міністрів України, завідуючий відділом з питань дотримання антикорупційного законодавства Ілляшенко О. листом від 14.02.2019 № 3365/0/2-19 (вхідний ОДА від 19.02.2019 №8/1431) погодив звільнення позивача з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації.

Після отримання повідомлення про звільнення позивач майже не працював за посадою, подавав заяви про відпустки, які розглядалися керівником апарату ЛОДА, і такі відпустки позивачу надавалися, крім того перебував на лікарняному.

Однак, заяви від 11.03.2019 про надання з 13.03.2019 14 (чотирнадцяти) календарних днів основної оплачуваної відпустки та звільнення по закінченню відпустки за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідач від позивача не отримував, тому і не розглядав її.

У зв`язку з відсутністю можливості переведення на іншу рівнозначну посаду, 25.02.2019 позивачу керівником апарату облдержадміністрації надано список з 9-х вакантних посад державної служби в апараті облдержадміністрації для ознайомлення та прийняття рішення щодо переведення на одну із вакантних посад державної служби, відповідно до його кваліфікації, професійних знань та досвіду роботи.

Актом про ненадання позивачем згоди або відмови щодо переведення на іншу вакантну посаду апарату облдержадміністрації від 25.02.2019 підтверджено, що позивач відмовився від ознайомлення зі списком вакантних посад та не надав згоду або відмову щодо переведення на одну із запропонованих вакантних посад.

Наказом керівника апарату облдержадміністрації від 11.03.2019 № 24-к позивача звільнено 13.03.2019 у зв`язку зі скороченням штату державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», розпоряджень голови облдержадміністрації від 10.12.2018 № 997 «Про внесення змін до структури Луганської обласної державної адміністрації» та від 28.12.2018 № 1060 «Про внесення змін до штатного розпису Луганської обласної державної адміністрації на 2018 рік», через відсутність можливості переведення позивача на іншу рівнозначну посаду державної служби та ненадання згоди на переведення на іншу роботу, частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 24 Закону України «Про відпустки». Стосовно заяв позивача про звільнення з роботи за власним бажанням з 25.02.2019 на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України позивачу надані роз`яснення листом від 20.03.2019 №7/29-1485, в якому зазначено, що відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Враховуючи, що за змістом статті 38 КЗпП України строк розірвання трудового договору і правові підстави розірвання залежать від причин, які спонукали працівника до такого розірвання, працівником має бути зазначено, які саме порушення законодавства про працю, на його думку, були допущені роботодавцем. В заявах позивача прямо не зазначено, в чому саме, на його думку, полягало невиконання роботодавцем законодавства про працю або умов трудового договору, оскільки, на думку відповідача, з боку роботодавця не було порушень, а ні трудового законодавства, а ні вимог трудового договору.

Крім того, представник відповідача надав суду письмові пояснення щодо наявності вакантних посад в Луганській облдержадміністрації станом на 14.12.2018 (дати попередження позивача про звільнення) з посиланням на проведений відповідачем аналіз кваліфікаційних вимог до цих посад, у зв`язку з чим вони не могли бути запропоновані позивачу, а також відповідні докази на обгрунтування цих пояснень (том 1, арк.справи 190-199, том 2, арк.справи 7-70).

Отже, на думку відповідача, облдержадміністрацією були дотримані всі вимоги чинного законодавства під час звільнення позивача з державної служби.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ветераном війни - учасником бойових дій та інвалідом III групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.06.1996 та посвідченням № 149604 від 17.12.1997 (том 1, арк.справи 11-16).

Розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 29.04.2016 № 362-к позивача призначено на посаду завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської облдержадміністрації, з 01.05.2016 присвоєно шостий ранг державного службовця, а 13.03.2019 на підставі наказу № 24-к від 11.03.2019 звільнено з цієї посади у зв`язку зі скороченням штату державних службовців на підставі пункту 1 частини першої ст. 87 Закону України «Про державну службу», що підтверджується записами у трудовій книжці (том 1, арк.справи 2-21).

14 грудня 2018 року позивачу вручене попередження про наступне звільнення з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської облдержадміністрації відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. 49-2 КЗпП України, в якому йому запропоновано роботу на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації з посиланням на вимоги ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, п.1) ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (том 1, арк.справи 22).

В самому попередженні зазначено про те що, підставою для його прийняття є зміни у структурі ЛОДА в частині виключення сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації, внесені розпорядженням голови облдержадміністрації від 10.12.2018 № 997.

Позивача також попереджено, що в разі незгоди на продовження роботи в нових умовах, його буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Керівник апарату облдержадміністрації листом від 17.01.2019 № 7/8-335 звернувся до Уповноваженої посадової особи Секретаріату Кабінету Міністрів України Ілляшенка О. про погодження звільнення позивача з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації (том 1, арк.справи 77).

Звільнення позивача з посади керівника сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату ЛОДА було погоджене Уповноваженою посадовою особою Секретаріату Кабінету Міністрів України, що підтверджено листом від 14.02.2019 № 3365/0/2-19 (вхідний ОДА від 19.02.2019 №8/1431) (том 1, арк.справи 78).

Наказом керівника апарату облдержадміністрації від 11.03.2019 № 24-к позивача звільнено з 13.03.2019 у зв`язку зі скороченням штату державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати та грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки (том 1, арк.справи 31).

Наказ від 11.03.2019 № 24-к видано на підставі розпоряджень голови облдержадміністрації від 10.12.2018 № 997 «Про внесення змін до структури Луганської обласної державної адміністрації» та від 28.12.2018 № 1060 «Про внесення змін до штатного розпису Луганської обласної державної адміністрації на 2018 рік», у зв`язку з відсутністю можливості переведення позивача на іншу рівнозначну посаду державної служби та ненадання згоди на переведення на іншу роботу, частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 24 Закону України «Про відпустки».

Позивач з наказом ознайомлений 13.03.2019, про що є відмітка на зворотньому боці наказу, та здійснив напис на цьому документі про його невідповідність чинному законодавству.

Таким чином, саме зміни в структурі та штатному розписі ЛОДА стали підставою для початку керівником державної служби позивача процедури вивільнення позивача відповідно до вимог статті 87 Закону України «Про державну службу», яка передбачає порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів зауважує, що позивач не оскаржує жодних розпоряджень голови ЛОДА, отже правомірність прийняття таких розпоряджень, в тому числі щодо внесення змін до структури апарату ЛОДА, та до його штатного розпису не є предметом розгляду в цій справі, тому колегія суддів досліджує і аналізує вказані розпорядження лише з метою встановлення наявності підстав для припинення державної служби позивача, передбачених в статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 21.08.2017 № 574 було затверджено структуру облдержадміністрації, згідно з якою у складі апарату облдержадміністрації був сектор з питань запобігання та виявлення корупції (підпункт 15 пункту 3), посаду завідувача якого займав позивач, а також відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи (підпункт 9 пункту 3) - як окремі структурні підрозділи апарату ЛОДА (том 1, арк.справи 62-64).

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 20.02.2018 № 148 було затверджено штатний розпис облдержадміністрації на 2018 рік та запроваджено його з 01.01.2018. Пункт 70 штатного розкладу передбачав посаду завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції з посадовим окладом 13000 гривень. Всього відповідно до цього штатного розпису в штаті облдержадміністрації обліковувалося 122 штатні одиниці з фондом заробітної плати 1292702,00 грн. (том 1, арк.справи 67-70, арк.справи 117-120).

Згідно з положенням про сектор з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженим наказом керівника апарату обласної держадміністрації від 02.03.2018 № 5, він є окремим самостійним структурним підрозділом апарату облдержадміністрації з питань запобігання та виявлення корупції (том 1, арк.справи 168-170).

Відповідно до посадової інструкції завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженої наказом керівника апарату обласної держадміністрації від 02.03.2018 № 5, ця посада відноситься до категорії «Б»; призначення та звільнення здійснюються за наказом керівника апарату облдержадміністрації після погодження з посадовою особою Секретаріату Кабінету Міністрів України, визначеною Міністром Кабінету Міністрів України; на посаду завідувача сектору призначається особа, яка має: 1) вищу освіту ступеня не нижче магістра; 2) досвід роботи на посадах державної служби категорій «Б» чи «В» або в органах місцевого самоврядування, або на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності не менше двох років та вільно володіє державною мовою (том 1, арк.справи 171-174).

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 10.12.2018 № 997 внесені зміни до структури облдержадміністрації, згідно з якими сектор з питань запобігання та виявлення корупції (підпункт 15 пункту 3) виключено зі структури, створено новий структурний підрозділ апарату облдержадміністрації - відділ взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи, з питань запобігання та виявлення корупції, до складу якого також входить сектор з питань окупованих територій (підпункт 9 пункту 3). В складі апарату облдержадміністрації також створено структурний підрозділ - сектор внутрішнього аудиту (доповнено новим підпунктом 15 пункту 3). Зазначені зміни запроваджені з 21.12.2018, про що прямо зазначено в самому розпорядженні (том 1, арк.справи 65-66).

На виконання пункту 2 розпорядження голови від 10.12.2018 № 997 перелік змін № 3 до штатного розпису ЛОДА на 2018 рік у зв`язку із внесеними змінами до структури ЛОДА був надісланий на погодження Міністерству фінансів України листом від 11.12.2018 № 6/10-7443 (том 1, арк.справи 199).

Розпорядженням голови облдержадміністрації від 28.12.2018 № 1060 внесені зміни до штатного розпису облдержадміністрації на 2018 рік, перелік цих змін № 3 погоджено із Міністерством фінансів України 20.12.2018, які запроваджено з 28.12.2018, про що зазначено в самому розпорядженні (том 1, арк.справи 71-72).

Згідно з пунктом 4 вказаних змін, назву позиції «сектор з питань запобігання та виявлення корупції» змінено на назву «сектор внутрішнього аудиту», пункт 70 «завідувач сектору» виключено, а згідно з пунктом 3 назву відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації змінено на відділ взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи, з питань запобігання та виявлення корупції апарату облдержадміністрації. Всього відповідно до цього штатного розпису в штаті облдержадміністрації обліковується 122 штатні одиниці з фондом заробітної плати 1342902,00 грн.

Відповідно до переліку змін № 3, затвердженого в.о. голови ЛОДА 11.12.2018, погоджено Міністерством фінансів України 20.12.2018 виключити зі штатного розпису 12 штатних посад, в тому числі посади: начальника відділу і головних спеціалістів відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи; завідувача сектору, головного та провідного спеціалістів сектору з питань окупованих територій; завідувача сектору, головного та провідного спеціалістів сектору з питань запобігання та виявлення корупції, затверджений фонд оплати праці 1340502,00 грн. Також цим документом підтверджено погодження змін щодо введення до штатного розпису 12 штатних посад, в тому числі посади: начальника відділу і головних спеціалістів відділу взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи з питань запобігання та виявлення корупції, завідувача сектору, головного та провідного спеціалістів сектору з питань окупованих територій, який входить до зазначеного вище відділу, а також завідувача сектору та головного спеціаліста сектору внутрішнього аудиту, з фондом оплати праці 1342902,00 грн. (том 1, арк.справи 121-122).

Отже, згідно з вказаними вище розпорядженнями голови облдержадміністрації в грудні 2018 року затверджено зміни у структурі та штатному розписі, відповідно до яких загального скорочення граничної чисельності не відбулося, було скорочено штат працівників ЛОДА на 12 посад і одночасно створено 12 посад державних службовців за вказаними напрямками роботи.

У зв`язку із скороченням штату працівників керівником державної служби позивача розпочато процедуру припинення державної служби позивача на скороченій посаді в порядку ст. 87 КЗпП України шляхом вручення 14.12.2018 попередження про звільнення з пропозицією роботи на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації

Як зазначено відповідачем в доводах апеляційної скарги, фактично згідно з розпорядженням від 10.12.2018 №997 сектор з питань запобігання та виявлення корупції виключено зі структури ЛОДА, а його функції передано відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації.

Однак, колегія суддів вважає цей довід неприйнятним, оскільки цим же розпорядженням № 997 прийнято рішення щодо створення нового структурного підрозділу - відділу взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи, з питань запобігання та виявлення корупції, до складу якого також входить сектор з питань окупованих територій (підпункт 9 пункту 3), замість того, що існував раніше - відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи (згідно зі структурою, затвердженою розпорядженням голови облдержадміністрації від 21.08.2017 № 574).

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позивачу в попередженні про наступне звільнення від 14 грудня 2018 року запропоновано роботу (на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату облдержадміністрації) в структурному підрозділі апарату ЛОДА, який так само як і сектор, в якому працював позивач, виключено з нової структури ЛОДА згідно зі змінами, внесеними розпорядженням від 10.12.2018 № 997. Вказана посада і посада позивача зазначені в переліку змін № 3 до штатного розпису ЛОДА на 2018 рік, доданому до листа ЛОДА від 11.12.2018 №6/10-7443 (том 1, арк.справи 121, 199), як така, що підлягає виключенню зі штатного розпису.

Отже, колегія суддів визнає зазначену пропозицію роботи позивачу відповідачем такою, реалізація якої була неможлива, запропонована позивачу посада виключена зі штатного розпису разом із посадою, яку займав позивач, згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації № 1060. Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що така пропозиція роботи не мала і не має жодних правових наслідків для сторін.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивач сам відмовився від ознайомлення з переліком запропонованих посад, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідачем до суду першої інстанції надано копію списку вакантних посад державної служби з повідомленням на 2 аркушах.

В повідомленні, адресованому позивачу, за підписом керівника апарату ЛОДА, зазначено, що 14.02.2019 сплив термін попередження позивача про звільнення відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. 49-2 КЗпП України, тому у разі ненадання позивачем згоди на переведення на одну із цих посад (список яких додається), його буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Повідомлення не містить дати, будь-яких реквізитів та підпису позивача про ознайомлення. Список вакантних посад, оформлений окремим документом за підписом керівника апарату ЛОДА, також не містить дати та підстав його формування (том 1, арк.справи 88-89).

Доказів на підтвердження наявності інших пропозицій роботи позивачу відповідачем суду як першої, так і апеляційної інстанції, не надано.

Отже, зазначені вище документи: повідомлення та список посад свідчать про те, що протягом двох місяців з моменту повідомлення позивача про звільнення (з 14.12.2019 по 14.02.2019) позивачу відповідачем не було запропоновано інших вакантних посад в цьому державному органі, в тому числі посад в новостворених структурних підрозділах. В зазначеному списку вакантних посад відсутні посади категорії «Б».

В акті про ненадання позивачем згоди або відмови щодо переведення на іншу вакантну посаду апарату облдержадміністрації від 25.02.2019 зазначено, що позивач відмовився від ознайомлення зі списком вакантних посад, не надав згоду або відмову щодо переведення на одну із запропонованих вакантних посад. При цьому цей документ не містить визначення назв цих посад чи їх кількості (том 1, арк.справи 90).

В судовому засіданні представники сторін пояснили суду, що в них відсутні докази тих обставин, що позивач погодився на переведення на будь-яку з запропонованих йому посад чи відмовився від переведення на іншу роботу, однак, відсутні і докази, що підтверджують згоду позивача на продовження державної служби на іншій з запропонованих посад.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено правомірність процедури ознайомлення позивача з переліком вакантних посад 25.02.2019 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності можливості у відповідача запропонувати позивачу інші вакантні посади державних службовців через його невідповідність кваліфікаційним вимогам до цих посад, є необгрунтованими, оскільки, як встановлено колегією суддів, зміни в штатний розпис ЛОДА, на підставі яких позивача було попереджено про звільнення, передбачали також і створення нових вакантних посад, в тому числі посади керівників структурних підрозділів апарату категорії «Б», жодна з яких не була запропонована позивачу. А відповідач суду не надав доказів на підтвердження тих обставин, що позивач не відповідає спеціальним кваліфікаційним вимогам для призначення на ці посади, що затверджені керівником державної служби відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що наказом керівника апарату ЛОДА від 14.01.2019 № 1 було затверджено положення про відділ взаємодії з правоохоронними органами, оборонної роботи, з питань запобігання та виявлення корупції апарату ЛОДА та посадові інструкції його працівників, які складені та підписані особою, яка була вже призначена на той час керівником цього відділу (том 1, арк.справи 175-180).

Отже, на момент призначення цієї особи спеціальних кваліфікаційних вимог до осіб, які претендують на зайняття цієї посади, що містить посадова інструкція керівника цього відділу та керівника сектору окупованих територій, що входить до складу цього відділу, керівником апарату ЛОДА затверджено не було.

Також відповідач не надав належних доказів, отже, не довів тих обставин, що при призначенні на ці посади категорії «Б» в новостворені структурні підрозділи інших осіб керівником державної служби здійснювався аналіз їх кваліфікації і продуктивності праці порівняно з позивачем та було враховано переважне право позивача на залишення на роботі відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України як учасника бойових дій.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів факту відсутності в нього можливості переведення позивача на іншу рівнозначну посаду державної служби як підстави для звільнення позивача в порядку статті 87 Закону України «Про державну службу».

Факт неодноразового звернення позивача до відповідача з заявами, які містять вимоги про звільнення його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, і отримання цих заяв підтверджено наявністю в матеріалах справи таких заяв (від 23.02.2019, від 25.02.2019, від 07.03.2019 та від 11.03.2019), які містять відповідні штампи та резолюції повноважних осіб відповідача (том 1, арк.справи 86, 87, 98, 100).

Відповідач не довів факту розгляду цих заяв по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Згідно зі статтею 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Згідно з вимогами підпункту 3-1) частини 1 статті 17 Закону України «Про державну службу» повноваження керівника державної служби у місцевих державних адміністраціях здійснюють: керівник апарату - в апараті місцевої державної адміністрації та її структурних підрозділах (крім структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права); керівник структурного підрозділу зі статусом юридичної особи публічного права - у такому підрозділі.

Саме на керівників державної служби пунктом 4) частини 2 статті 17 Закону України «Про державну службу» покладені повноваження щодо призначення громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на вакантні посади державної служби категорій «Б» і «В», та звільнення з таких посад відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час попередження позивача про звільнення та прийняття відповідачем оскарженого наказу) процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю; звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Частина 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала вичерпний перелік підстав для припинення державної служби, в тому числі: 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з вимогами пункту 1) частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час попередження позивача про звільнення та прийняття відповідачем оскарженого наказу) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Як встановлено колегією суддів, на підставі розпоряджень голови облдержадміністрації від 10.12.2018 № 997 та від 28.12.2018 № 1060, зміни в структурі ЛОДА відбулися без скорочення граничної чисельності (залишились 122 штатні одиниці), із скороченням 12 штатних посад, в тому числі посади позивача.

Стаття 49-2 КЗпП України передбачає порядок вивільнення працівників у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників (п.1ч.1, ч.4 ст.40 КЗпП України). Згідно з вимогами цієї статті: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено колегією суддів, відповідачем не виконано вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу в попередженні про звільнення від 14.12.2018 запропоновано роботу на посаді, яка мала бути скорочена разом з посадою позивача, і протягом наступних двох місяців жодних посад запропоновано не було, чим порушені права позивача на продовження служби в цьому органі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Позивач на момент звільнення мав 6 ранг державної служби, займав посаду завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Луганської облдержадміністрації, яка належала до категорії «Б», до 4 групи оплати праці, що мало бути враховано відповідачем при вирішенні питання наявності можливості пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби чи пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, учасникам бойових дій.

На підставі посвідчення учасника бойових дій на ім`я позивача колегією суддів встановлено наявність в нього переважного права на залишення на роботі як учасника бойових дій при скороченні чисельності чи штату працівників, однак факт врахування цього права позивача при вирішенні питання наявності підстав для його звільнення відповідач в суді також не довів.

Факт відсутності у відповідача можливості пропозиції позивачу переведення на вакантні рівнозначні займаній позивачем посаді в новостворених структурних підрозділах, а також в державному органі в цілому не доведено відповідачем.

Жодна посада категорії «Б» позивачу не була запропонована, хоча також недоведений відповідачем факт наявності більш високої кваліфікації і продуктивності праці в інших працівників, призначених на такі посади, вакантні після попередження позивача, і до часу його звільнення.

Зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем процедури вивільнення позивача та відсутності підстав для звільнення працівника відповідно до вимог статті 87 Закону України «Про державну службу», отже незаконність оскарженого наказу про звільнення позивача.

Про невідповідність повідомлення позивача про звільнення від 14.12.2019 та оскарженого наказу вимогам чинного законодавства позивачем власноручно здійснено записи на вказаних документах під час ознайомлення із ними, отже, відповідачу були відомі ці обставини.

За таких обставин, необгрунтованими є посилання відповідача на ті обставини, що позивач в заявах про звільнення відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України мав додатково зазначити конкретні порушення трудового законодавства чи трудового договору відповідачем, оскільки чинне законодавство не містить таких вимог до заяви про звільнення з вказаних підстав.

Згідно з вимогами пункту 3) частини 1 статті 83, частини 3 статті 86 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Позивачем в заявах від 23.02.2019, від 25.02.2019, від 07.03.2019 та від 11.03.2019 дотримано вимоги цієї норми щодо визначення підстав та строку свого звільнення. Таким чином, право позивача на звільнення з вказаних підстав також порушене відповідачем, який не розглянув вказаних заяв по суті і не прийняв на підставі них відповідне рішення.

З зазначених вище підстав суд першої інстанції правильно визнав наказ про звільнення позивача протиправним, безпідставним, таким що прийнятий всупереч вимогам статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час його постановлення), у зв`язку з чим скасував його.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Тому вимоги позивача в частині поновлення його на службі на попередній посаді також підлягають задоволенню.

Також з відповідача як з органу, що прийняв скасоване рішення, слід стягнути на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 березня 2019 року по 18 жовтня 2019 року в розмірі 200790,91 (двісті тисяч сімсот дев`яносто гривень 91 копійка) = (149 робочих днів х 1347,59 гривень (середньоденна заробітна плата позивача згідно з довідкою відповідача (т.1 а.с.228). Зазначений розрахунок здійснено судом першої інстанції на підставі постанови КМУ від 8 лютого 1995 р № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідає розрахунку позивача з уточненням періоду вимушеного прогулу, тому вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням вимог ч. 1 ст. 308 КАС України рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного перегляду.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганської обласної державної адміністрації на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 360/1653/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 360/1653/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць