Справа № 400/2974/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р. № 400/2974/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.19 р., вимог про сплату боргу від 08.07.2019 р. № Ф-70, Ф-71 та рішень про застосуваня штрафних санкцій та пені від 08.07.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування :

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі75315,19грн.та застосування штрафної санкції в сумі 18828,80грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510грн.

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 27804,70грн.та застосування штрафної санкції в сумі 20853,52грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визнання податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 57764грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14441грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання акцизного податку в сумі 6259 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1564,75грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про застосування штрафної санкції (за порушення строків сплати акцизного податку в сумі 5400,60 грн. в розмірі 10%) в сумі 540, 06 грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції з орендної плати в сумі 170грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з орендної плати в сумі 2171,86грн. та застосування штрафної санкції в сумі 542,97грн.

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції (патентування, обіг готівки, РРО) в сумі 1020 грн.

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 6276,27грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1569,07грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення адміністративного штрафу в сумі 510 грн.

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2019 № Ф-70 на суму 95608,12грн.

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2019 № Ф-71 на суму 37,40грн.,

- рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ № від 08.07.2019 в сумі 340грн.,

- рішення про застосування штрафних санкцій № від 08.07.2019 в сумі 22737,35грн. з єдиного внеску,

- рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 1309,13грн. та пені в сумі 665,09 грн.

- рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 72,60 грн.

- рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 2873,56грн. та пені в сумі 70,72 грн.

- рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 136 грн.

Позивач обґрунтовує позов тим, що при проведенні перевірки контролюючому органу були надані всі первинні документи. Позивач не допускав порушень вимог чинного законодавства, тому спірні рішення відповідача необхідно скасувати.

Відповідач надав відзив на позов, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки при проведенні перевірки було встановлено порушення позивачем норм Податкового Кодексу України, тому податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги , рішення про застосування штрафних санкцій прийняті правомірно.

Сторони в судове засідання 16.01.2020 не з`явились. Відповідно до ч.9 ст.209 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Актом про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 по 25.05.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 25.05.2018 № 857/14-29-13-05/0 від 11.06.2019 встановлено порушення позивачем норм Податкового Кодексу України , Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За результатами перевірки прийняті спірні рішення.

За період з 01.01.2016 по 25.05.2018 позивач здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст.177 ПК України.

25.05.2018 ФОП ОСОБА_1 подано заяву про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.177.11 ст.177 ПК України фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Відтак, позивач повинен був подати податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018(ліквідаційну) не пізніше 24.06.2018. Фактично подав 06.07.2018 № 2092.

Позивач у позові зазначає, що він подав електронну декларацію вчасно, але 26.06.2018 отримав квитанцію № 1,2, де зазначено було, що « пакет не прийнято». В подальшому позивач подав декларацію на паперових носіях, але вважає, що складу порушення в його діях немає. Також вважає, що відповідно до ст.75 ПК України контролюючий орган мав право провести камеральну перевірку щодо своєчасності декларації протягом 30 календарних днів, що наступають за останнім днем граничного строку її подання. Тобто камеральна перевірка повинна була бути проведена до 06.08.2018.

Згідно з п.75.1.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п.75.1.2 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Аналіз цих статей дає дійти висновку, що крім перевірки даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків предметом камеральної перевірки також може бути перевірка своєчасності подання податкових декларацій (розрахунків). А предметом документальної перевірки може бути також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, відповідач мав права приймати спірне рішення за наслідками документальної перевірки та позивачем була подана декларація (ліквідаційна) 06.07.2018 з пропуском строку подання звітності у порядку передбаченому п.177.11 ст.177 ПК України.

Таким чином, відповідач правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн.

За результатами перевірки за період з 01.01.2016 по 25.02.2018 відповідно до пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК від 02.12.2010 № 2755 встановлено заниження ОСОБА_1 доходу в загальній сумі 126397,02 грн. за 2017, чим порушено п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України. Відповідно до п.177.1. , п.177.2 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перевіркою встановлено, що до декларацій про майновий стан і доходи з 01.01.2016 по 31.12.2016 включені витрати в сумі 175105,81 грн., за 2017 в сумі 43840,38 грн., за 2018 - в сумі 73074,48 грн., які документально непідтверджені.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу встановлені розбіжності (заниження), які виникли у зв`язку з завищенням суми витрат, відображених у податкових деклараціях за 2016-2018.

За результатами перевірки за період з 01.01.2016 по 25.05.2018 в порушення п.177.1,п.177.2,п.177.4 ст.177 ПК України встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплати до бюджету в загальній сумі 75315,19 грн.

Актом перевірки розбіжностей по задекларованим доходам позивача за 2016-2018 не встановлено.

Стосовно витрат підприємця, зазначено, що вони не підтверджені первинними документами.

Основним видом діяльності позивача була роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. До позову надані документи, що підтверджують понесені позивачем витрати, а саме копії розрахункових документів, квитанції, платіжні доручення.

Також позивач додатково надав суду лист позивача до контролюючого органу, в якому він зазначив, що при перевірці не були враховані первинні документи-накладні за 2016-2018 роки. Надав розрахунок витрат, які не були враховані при перевірці (ар.с.62-80 том 2) та квитанції, які були враховані частково до витрат. Не враховані накладні по контрагенту позивача ТОВ «Партнер дістрібьюшен» за 2016 на суму 47422грн., за 2017 на суму 58334 грн., за 2018 на суму 62727 грн. За 2017-2018 не враховані накладні до витрат по контрагенту Львівська тютюнова фабрика на суму 96677грн.. За 2016 рік не включено до витрат витрати на електроенергію в сумі 1400 грн., єдиний внесок 3797,64 грн., зарплата 102421 грн. на суму 96677 грн. Не враховано до витрат за 2016-2018 суми витрат по контрагенту ТОВ «Тедіс Україна» на суму 401786 грн. Не враховані накладі постачальника ТОВ «Ківіт плюс» за 2016-2018 на 40417,33грн.

Відповідач не надав суду пояснення стосовно того, які первинні документи на підтвердження витрат позивача були надані контролюючому органі при перевірці, а які тільки суду, чому деякі накладні враховані частково. Оскільки позивач надав суду первинні документи, які підтверджують витрати понесені позивачам за 2016-2018, які пов`язані з його господарською діяльності, тому суд вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 75315,19грн.та застосування штрафної санкції в сумі 18828,80грн.

Податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 6276,27грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1569,07грн.,вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2019 № Ф-70 на суму 95608,12грн.,рішення про застосування штрафних санкцій № від 08.07.2019 в сумі 22737,35грн. з єдиного внеску, рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ № від 08.07.2019 в сумі 340грн. є похідними від податкового повідомлення-рішення про нарахування податку на доходи фізичних осіб, оскільки розбіжності при перевірці виникли за рахунок невірного, на думку контролюючого органу, визначення позивачем сум чистого оподатковуваного доходу. Оскільки суд дійшов висновку, що позивачем у податкових деклараціях правильно визначалась сума чистого оподатковуваного доходу, суми витрат, тому ці спірні рішення належить скасувати.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 місяців сукупно не перевищувала 1000 000 грн., тому обов`язку у позивача на обов`язкову реєстрацію платника ПДВ не виникає.

В акті перевірки зазначено, що за 2017 рік сума доходу в готівковій формі за допомогою використання РРО склала 1 099 118,62 грн., що підтверджується звітами з використання РРО та банківськими виписками. Надані відповідачем реєстри звітів позивача про використання РРО за 2017 рік, фіскальний номер свідчить, що виторг за рік на підставі Z звітів складає 857254,71грн., фіскальний номер свідчить, що виторг складає 241863,91 грн. За таких обставин ОСОБА_1 перевищив обмеження щодо обсягів виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), в грудні 2017 не надав реєстраційну заяву платника податку на додану вартість контролюючого органу. В порушення п.181.1 ст.181 та п.183.10 ст.183 ПК України не зареєструвався платником податку на додану вартість з 11.01.2018.

Надані відповідачем звіти з двох РРО свідчать, що виручка позивача за 2017 рік склала 1099118,62грн.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно з п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

За період з 11.01.2018 по 25.05.2018 ОСОБА_1 було визначено обсяг реалізації на загальну суму 303365,95 грн. Обсяг реалізації без врахування акцизу на загальну суму 288824,71грн.. Заданими перевірки податкові зобов`язання по податку на додану вартість складають 57764грн.

Таким чином, перевіркою правомірно встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за період з 11.01.2018 по 25.05.2018 на загальну суму 57764 грн., чим порушено пп.181.1 ст.181, п.183.10,ст.187,ст.188 ПК України.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визнання податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 57764грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14441грн. є правомірним та скасуванню не підлягає.

В акті зазначено, що ОСОБА_1 подав недостовірні відомості по податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ. Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до п.119.2 ст.119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідач всупереч ст.77 КАС України не надав суду доказів того, що позивачем зазначені недостовірні дані у податкових розрахунках за формою-1-ДФ, а саме, яким чином контролюючим органом було визначено, що в ІІІ кв. 2016 заробітна плата працівника ОСОБА_2 зазначена 3165, а повинна бути 3168грн., різниця складає 3 грн. Заробітна плата працівника ОСОБА_3 за ІІІ, ІV кв. 2017 не зазначена, а повинна бути зазначена 1600 грн. Також у Ікв.2018 у звіті зазначена зарплата ОСОБА_4 5600 грн., а повинна бути зазначено 6000 грн.

Також посилання відповідача на те, що позивачем невірно вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_5 не свідчить, що позивачем допущено порушення передбачене ч.2 ст.119 ПК України. Доказів надання позивачем у розрахунках недостовірних даних відповідачем суду не надано, а помилка у реєстраційному номері не може привести до збільшення або зменшення податкового зобов`язання платника податку, тому податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510грн.

Перевіркою правильності застосування до бази оподаткування розміру ставок податку щодо доходів, нарахованих виплат, а також інших оподатковуваних доходів встановлено невірне нарахування податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати найманим працівникам.

В порушення п.167.1 ст.167,пп.168.1 ст.168, пп. «а» п.176.2 ст.176 ПК України за період з 01.01.2016 по 25.05.2018 податковий агент ОСОБА_1 податок на доходи з фізичних осіб не нарахувало в загальній сумі 30781,78 грн.

В акті зазначено, що позивач при проведенні перевірки не надав відомості про нарахування заробітної плати, тому контролюючий орган виходив з даних зазначених позивачем у податкових розрахунках за формою-1-ДФ.

Наведений розрахунок сум заробітної плати та сплачений з них податок на доходи найманих працівників співпадає з сумами, зазначеними позивачем у розрахунках. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що сума податку визначена невірно. Повинна бути зазначено 18% суми доходу, але у розрахунках значно менше.

Відповідно до п.171.1, п.171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні. Згідно зі ст168 ПК України оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування).

Відтак, перевіркою встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 30781,78 грн. Залишок переплати по цьому податку складає станом на 25.05.2018 - 4342,80 грн. Також загальна сума заниження податку в сумі 30781,78 грн. виникла за період 01.01.2016 по 25.05.2018- поза межами строку давності 1095, а податкове повідомлення-рішення прийнято на суму 27804,70грн.

Дійсно з наданих позивачем розрахунків форми 1-ДФ вбачається, що позивачем сплачено податок з суми доходів найманих працівників не в сумі 18% доходу, як то передбачено ст.167 ПК України.

Але розрахунку суми грошового зобов`язання відповідач суду не надав, на підставі, яких доказів відповідач дійшов висновку, що сума грошового зобов`язання складає 27804,70 грн. відповідач суду не зазначив, тому суд вважає необґрунтованим суму - 27804,70 грн. податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Стосовно нарахованих штрафних санкцій у сумі 25%, 50% та 75% за повторність здійснення правопорушення суд зазначає наступне.

Пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України визначено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Стаття 127 Податкового кодексу України визначає відповідальність, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Відтак, склад вищезазначеного порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналізуючи податковий контроль та способи його здійснення, що закріплені положеннями пункту 61.1 статті 61, пунктом 62.1 статті 62 Податкового кодексу України, положення підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, пункт 86.1 статті 86 цього кодексу, дозволяє дійти висновку, що факт порушення податкового законодавства може бути встановлений не інакше як за результатами перевірки платника податків, за результатами якої складено акт.

Підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50%, 75%) застосовуються не за сам факт виявлення будь-яких порушень, а за повторне вчинення діянь за обставин, передбачених, зокрема, підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.

У межах спірних правовідносин факт повторного протягом 1095 днів неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб відповідачем жодним актом не встановлено та не зафіксовано, не надано доказів винесення податкових повідомлень-рішень, якими позивачу було б збільшено суми грошового зобов`язання, що передували прийняттю оскаржених податкових повідомлень-рішень, що вказує на безпідставне застосування до позивача штрафні (фінансові) санкції по неутриманим і неперерахованим до бюджету податку на доходи фізичних в розмірі 75%. (Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 12.07.2019 по справі № 813/6331/14.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 27804,70грн.та застосування штрафної санкції в сумі 20853,52грн. належить скасувати.

Перевіркою повноти нарахування акцизного податку на підставі виторгу РРО в порушення пп.213.1.1 ст.213, п.214.1 ст.214 ПК України встановлено заниження платником бази оподаткування акцизним податком, а саме вартості реалізованого товару (продукції) виробленого на митній території України, за встановленими виробником максимальними роздрібними цінами з урахуванням податку на додану вартість та акцизного податку в сумі 125171грн., що призвело до заниження зобов`язання з акцизного податку на загальну суму 6259грн.

Також в порушення пп.221.1. п.221.1 ст.221 ПК України ОСОБА_1 акцизний податок сплачував несвоєчасно: сума нарахованого акцизного податку за березень 2017 в розмірі 2373грн. по граничному строку сплати 30.04.2017 сплачено несвоєчасно-1.05.2017., сума нарахованого акцизного податку за червень 2017 в розмірі 3260 грн. по граничному строку сплати 30.07.2017 сплачено несвоєчасно 31.07.2017.

Позивач обґрунтовує протиправність податкових повідомлень-рішень на підставі того, що відповідач не посилається на жоден первинний бухгалтерський документ, на підставі якого встановлені такі відхилення.

Відповідно до п.213.1 ст.213 та п.214.1 ст.214 ПК України об`єктами оподаткування є операції з: реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції). У разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є: вартість реалізованого товару (продукції), виробленого на митній території України, за встановленими виробником максимальними роздрібними цінами з урахуванням податку на додану вартість та акцизного податку.

В акті перевірки зазначено, що заниження податку було встановлено на підставі виторгу РРО, в яких зазначена сума реалізованих підакцизних товарів.

Доказів на спростування висновків контролюючого органу позивач суду не надав, тому податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання акцизного податку в сумі 6259 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1564,75грн., податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про застосування штрафної санкції (за порушення строків сплати акцизного податку в сумі 5400,60 грн. в розмірі 10%) в сумі 540 грн. прийняті правомірно та скасуванню не підлягають.

03.02.2018 позивачем надана декларація з орендної плати за 2018 тільки за січень 2018.

В порушення п.286.2 ст.286 ПК України ОСОБА_1 не надано податкову декларацію з орендної плати за 2018. Термін надання декларації-не пізніше 20 лютого поточного року тобто за 2018- 20.02.2018.

Внаслідок порушення п.286.2 ст.286 ПК України, а саме неподання звітності порушено ст.288 ПК України. Орендна плата з фізичних осіб за 2018 не нарахована в сумі 2748,44. За січень зайва нарахована 576,58грн. Таким чином встановлено заниження орендної плати з фізичних осіб на суму 2171,86 грн.

Позивач у позовній заяві зазначив, що декларацію з орендної плати на 2018 подав -03.02.2018, а граничний строк подачі 20.02.2018, тому терміни подачі не були порушені та податок сплачено відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою від 25.11.2019 суд зобов`язав позивача надати докази подачі декларації за 2018 рік та сплати орендної плати.

На виконання ухвали суду позивач не надав витребуваних документів.

Оскільки позивач не надав суду доказів на спростування висновків контролюючого органу, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції з орендної плати в сумі 170грн. та податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з орендної плати в сумі 2171,86грн. та застосування штрафної санкції в сумі 542,97грн. прийняті правомірно та скасуванню не підлягають.

В акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано книгу обліку розрахункових операцій № /8 за період з 01.07.2017 по 31.12.2017, № /9 за період з 01.01.2018 по 25.05.2018, № /9 за період з 01.01.2018 по 25.05.2018.

Позивач вважає твердження відповідача про відсутність трьох КОРО таким, що не відповідає дійсності, оскільки саме за КОРО були визначені обсяги реалізації товарів, але доказів зберігання позивачем цих книг позивач суду не надав. Але відповідач надав суду лист позивача від 28.05.2019, в якому зазначено, що книги РРО не надано в зв`язку із дуже тяжкою хворобою(Том2,ар.с.41-41). Цей лист підтверджує, що 3-КОРО не було надано позивачем контролюючому органу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 17 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у редакції чинній на момент застосування санкцій) за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або не зберігання розрахункових книжок протягом встановленого терміну.

Позивач за не зберігання 3-х КОРО застосував до позивача штрафні санкції в сумі 340х3=1020, але суд вважає, що позивачем допущено одно порушення передбачене ст. 17 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», тому санкція повинна бути застосована в сумі 340 грн. Норма закону не містить застережень стосовно того, що суб`єкт господарювання несе відповідальність за не зберігання кожної книги, тому податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції (патентування, обіг готівки, РРО) в сумі 1020 грн. підлягає скасуванню частково в сумі 680 грн., а штрафна санкція в сумі 340грн. до позивача застосована правомірно.

Позивач просить у прохальній частині позову визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 510 грн. за порушення п.п.16.1.12 ст.16, п.44.3 ст.44 ПК України щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено відсутність первинних документів, які підтверджують понесені витрати за період 2016-2018,виписок банку, відомостей на нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Але позивач у позові, ні у судовому засіданні не вказав жодних фактичних обставин, які б слугували підставою для визнання спірного податкового повідомлення-рішення протиправним та не надав суду докази на спростування доводів, викладених в акті перевірки, тому податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Перевіркою питань щодо своєчасності сплати єдиного внеску встановлено, що ФО ОСОБА_1 частину єдиного внеску в порушення абз.3 ч.8, ст.9 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 сплатив несвоєчасно із затримкою, а саме: сума єдиного внеску по граничному строку сплати 19.04.2018 в розмірі 2457,18 сплачена16.07.2018, сума єдиного внеску по граничному строку сплати 26.06.2018 в розмірі 4095,30 сплачена 16.07.2018-1644,93, 13.12.2018-2450,37грн.

Рішенням № від 08.07.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штраф в сумі 1309,123грн., та пеня у розмірі 665,09 грн.

Позивач не надав суду доказів, що єдиний внесок був сплачений своєчасно, тому рішення № від 08.07.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені є правомірним та скасуванню не підлягає.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суму заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок встановлено порушення пп.1 ч.2 ст.1 та пп.1 ч.1 ст.7 Закону України № 2464, а саме: встановлено невірне відображення (заниження) суми єдиного внеску нарахованого на заробітну плату в зв`язку з помилковим відображенням суми заробітної плати, встановлено заниження єдиного внеску на суму нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, які не відображені в звіті. В звіті за серпень по двох працівниках не нараховано єдиний внесок в сумі 13,20грн. У звіті про суми нарахованої заробітної плати за лютий 2018 платником самостійно виправлені помилки за січень 2018 в сумі 539 грн.

За наслідками цих порушень контролюючим органом була прийнята вимога про сплату боргу № Ф-71 від 08.07.2018грн. на суму 37,40грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів № від 08.07.2019 на суму 72,60грн.

Оскільки позивачем самостійно виправлені помилки за січень 2018, а за працівників за серпень 2017 не надано доказів сплати єдиного внеску в розмірі передбаченим чинним законодавством, тому вимога та рішення є правомірними.

Рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.07.2019 до позивача застосовано штраф в сумі 2873,56 грн. та 70,72 грн. пені за порушення абз. 1 ч.8 ст.9 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абз.1 ч.8 ст.9 Закону України № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платіжні доручення від 23.08.2017, 22.09.2017, 24.11.2017, 22.12.2017, 23.01.2018 свідчать, що позивачем несвоєчасно був сплачений єдиний внесок, тому штрафні санкції нараховані правомірно.

Рішенням № від 08.07.2019 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, до позивача застосований штраф в сумі 136грн. (17- неоподатковуваний мінімум доходів громадян х 8=136).

На запит відповідача від 15.05.2019 позивач не надав контролюючому органу відомості по нарахуванню та виплати заробітної плати, книгу облік доходів та витрат, чим порушив п.2 ч.2 ст.6 Закону України № 2464.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.6 Закону України № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний: вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з п.5 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач не надав суду доказів, що на вимогу контролюючого органу, позивач надав витребувані документи.

Таким чином, Рішення № від 08.07.2019 про застосування штрафних санкцій скасуванню не підлягає.

За таких обставин, позов належить задовольнити частково.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України та підлягає поверненню позивачу частково за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Позивачем були заявлені вимоги на загальну суму 360161,16 грн. Сума судового збору за заявлені позовні вимоги становить 3601,61 грн.

Позов задоволено частково на суму 270693,02 грн., що становить 75,15% від суми позовних вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 2706,61 грн. сплаченого позивачем судового збору (3601,61 грн. х 75,15%) .

Керуючись ст. 2, 19, 139, 194, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі75315,19 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 18828,80 грн.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн.

4. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 27804,70 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 20853,52 грн.

5. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції (патентування, обіг готівки, РРО) частково на суму 680,00 грн.

6. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 6276,27 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1569,07 грн.

7. Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2019 № Ф-70 на суму 95608,12 грн.

8. Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ № від 08.07.2019 в сумі 340 грн.

9. Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 08.07.2019 в сумі 22737,35 грн. з єдиного внеску.

10. У задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визнання податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 57764грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14441грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання акцизного податку в сумі 6259 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1564,75грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 №5 про застосування штрафної санкції (за порушення строків сплати акцизного податку в сумі 5400,60 грн. в розмірі 10%) в сумі 540,06 грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції з орендної плати в сумі 170грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення податкового зобов`язання з орендної плати в сумі 2171,86грн. та застосування штрафної санкції в сумі 542,97 грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про застосування штрафної санкції (патентування, обіг готівки, РРО) на суму 340,00 грн., податкового повідомлення-рішення від 08.07.2019 № 5 про визначення адміністративного штрафу в сумі 510 грн., вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2019 № Ф-71 на суму 37,40грн., рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 1309,13грн. та пені в сумі 665,09грн., рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 72,60грн., рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 2873,56грн. та пені в сумі 70,72грн., рішення від 08.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 136 грн. - відмовити.

11. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2706,61 грн. (дві тисячі сімсот шість гривень 61 коп.), сплачений квитанцією № 1 від 21.08.2019 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко