Справа № 360/3444/19
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року справа №360/3444/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в справі № 360/3444/19 (головуючий І інстанції Свергун І.О., повний текст судового рішення складено та підписано 22 жовтня 2019 року в м. Сєвєродонецьк) за позовом Арбітражного керуючого Льовіна Андрія Петровича до Державної екологічної інспекції в Одеській області, Виконуючого обов`язки начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області Кардаша Володимира Володимировича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий Льовін Андрій Петрович (далі позивач, арбітражний керуючий) звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції в Одеській області (далі відповідач, екологічна інспекція) та Виконуючого обов`язки начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області Кардаша Володимира Володимировича, в якому з урахуванням уточнень просив визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, першого заступника начальника інспекції першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Кардаша Володимира Володимировича, що полягає у відмові в наданні відкритої інформації особі у зв`язку із виконанням нею професійних повноважень, а також зобов`язати Державну екологічну інспекцію в Одеській області надати арбітражному керуючому Льовіну ОСОБА_1 відомості про усі відомі Державній екологічній інспекції в Одеській області об`єкти та засоби, щодо яких товариством з обмеженою відповідальністю «Аеропорт Хендлінг» провадилася господарська діяльність та виконувалися відповідні роботи, відносно чого вимагається дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Господарського суду Одеської області від 13.06.2019 в справі № 916/1428/19 визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю «Аеропорт Хендлінг», відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців до 13.06.2020 включно, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Льовіна А.П., припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, зобов`язано посадових осіб боржника протягом п`ятнадцяти днів передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору.

Посадові особи боржника не виконали приписи вказаного судового рішення і вимог Закону про банкрутство щодо передання бухгалтерської та іншої документації банкрута, його печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей ліквідатору. Окрім голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) Данілова А.І., який частково передав ліквідатору в складі інших документів банкрута матеріали, що стосуються здійснення ним ліквідаційних заходів за рішенням засновників (учасників) боржника. У тому числі передано лист від 13.05.2019 № 1401/14, яким Державна екологічна інспекція в Одеській області повідомила про наміри здійснення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища товариством з обмеженою відповідальністю «Аеропорт Хендлінг». Тобто у банкрута наявні об`єкт та/або засоби, відносно яких вимагається дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, щодо яких ТОВ «Аеропорт Хендлінг» проводилася господарська діяльність та виконувалися відповідні роботи.

Арбітражний керуючий звернувся до відповідача із запитом про надання відомостей про усі відомі Державній екологічній інспекції в Одеській області об`єкти та засоби, відносно яких вимагається дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, щодо яких ТОВ «Аеропорт Хендлінг» проводилася господарська діяльність та виконувалися відповідні роботи. У наданні інформації було відмовлено.

Інформація, яка запитувалася, не віднесена до інформації з обмеженим доступом, не є конфіденційною, таємною чи службовою, крім того, цю інформацію запитувала особа як законний представник юридичної особи (а.с. 3-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції в Одеській області щодо неналежного розгляду запиту арбітражного керуючого Льовіна А.П. від 03.07.2019 вих. № 02-01/64 та зобов`язано повторно розглянути цей запит. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 15.07.2019 екологічною інспекцією отримано запит арбітражного керуючого із вимогою наступного формулювання: «Надати відомості про усі відомі об`єкти та засоби, відносно яких вимагається дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, щодо яких ТОВ «Аеропорт Хендлінг» проводилась господарська діяльність та виконувались відповідні роботи».

За наслідками розгляду запиту роз`яснено: «Окрім того, з Вашого запиту не визначено, яку саме інформацію повинна надати Державна екологічна інспекція в Одеській області».

Апелянт звертає увагу суду, що плановий (позаплановий) захід перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства органом державного нагляду (контролю) Державною екологічною інспекцією в Одеській області раніше не проводився.

Відповідно до наданого позивачем повідомлення про проведення планового заходу державного нагляду (контролю) такий захід лише планується провести (термін проведення з 24 вересня по 07 жовтня 2019 року).

Перед початком заходу орган державного нагляду (контролю) не володіє будь-якою інформацією щодо об`єктів, які перебувають на балансі суб`єкта господарювання, із визначенням вимог дотримання законодавства в сфері охорони навколишнього природного середовища.

А відтак, орган державного нагляду (контролю) винятково за результатом проведеного заходу, а це означає такого, що відбувся, може володіти інформацією про об`єкти та засоби, стосовно яких вимагається дотримання вимог природоохоронного законодавства конкретним суб`єктом господарювання, та надати, відповідно, таку інформацію.

Екологічна інспекція наголошує на неправомірності та необґрунтованості заявлених вимог позивача що зумовлює необхідність постановлення рішення про відмову в позові (а.с. 164-169).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи постановою Господарського суду Одеської області від 13.06.2019 в справі № 916/1428/19 визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю «Аеропорт Хендлінг», відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців до 13.06.2020 включно, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Льовіна А.П., припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, зобов`язано ліквідатора провести ліквідаційні заходи, передбачені ст.ст. 37-45, 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та надати суду звіт, зобов`язано посадових осіб боржника протягом п`ятнадцяти днів передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору (а.с. 10-13).

Арбітражним керуючим складено акти від 01.07.2019 № 1 та від 07.07.2019 № 3 про відмову посадових осіб банкрута від передання бухгалтерської та іншої документації банкрута, печаток та штампів, матеріальних та інших цінностей банкрута ліквідатору (а.с. 14-15, 16-17).

Згідно з повідомленням екологічної інспекції від 13.05.2019 № 1401/14 відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та частини четвертої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у термін з 24 вересня по 07 жовтня 2019 року відповідачем заплановано проведення планової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища ТОВ «Аеропорт Хендлінг» (а.с. 19).

Позивач 03.07.2019 надіслав на адресу в.о. начальника екологічної інспекції запит за № 02-01/64, в якому в порядку норм ч. 2 ст. 4, ч.ч. 1-3 ст. 41, п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 98 Закону України від 14.05.1992 № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 (із змінами) просив надати відомості про усі відомі об`єкти та засоби, відносно яких вимагається дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, щодо яких ТОВ «Аеропорт Хендлінг» проводилася господарська діяльність та виконувалися відповідні роботи (а.с. 20).

На цей запит надано відповідь від 25.07.2019 № 2237/02, в якій, зокрема, відповідач зазначає таке:

«Предмет Вашого запиту щодо надання відомостей стосовно об`єктів та засобів, відносно яких вимагається дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища без конкретизації таких, по суті зводиться до запиту стосовно надання органом державного нагляду (контролю) роз`яснення щодо правильного застосування положень законодавства.

Проте […] Інспекція не уповноважена надавати роз`яснення щодо правильного застосування положень законодавства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вважаємо за необхідне зазначити, що у арбітражного керуючого є правові підстави здійснення самостійного аналізу законодавчих норм та вимог дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища. Окрім того, з Вашого запиту не визначено, яку саме інформацію має надати Державна екологічна інспекція в Одеській області» (а.с. 21).

Вважаючи, що екологічна інспекція за відсутності належного законодавчо-встановленого підґрунтя не надала відкриту інформацію особі у зв`язку із виконанням нею професійних повноважень, Арбітражний керуючий Льовін А.П. звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2343-XII), ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом (частина друга статті 41 Закону № 2343-XII).

Частиною першою статті 98 Закону № 2343-XII регламентовано, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право:

5) запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб, органів державної влади і органів місцевого самоврядування та від фізичних осіб за їх згодою;

8) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно зі статтею 1, пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За приписами частини першої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Положеннями частини другої статті 20 Закону № 2657-XII визначено, що будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною четвертою статті 22 вказаного Закону регламентовано, що у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону № 2657-XI суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що арбітражний керуючий Льовін А.П. звернувся до відповідача із запитом з метою виявлення об`єктів та засобів, щодо яких ТОВ «Аеропорт Хендлінг» провадилася господарська діяльність та виконувалися роботи, які вимагають дотримання природоохоронного законодавства, а не отримання роз`яснення щодо правильного застосування положень законодавства, як зазначає екологічна інспекція у відповіді на цей запит.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що в запиті не конкретизовано, яку саме інформацію має надати Державна інспекція в Одеській області, оскільки, як слідує зі змісту запиту та вже зазначено судом, вимагається інформація про об`єкти та засоби, щодо яких ТОВ «Аеропорт Хендлінг» здійснювало господарську діяльність та виконувало роботи. У разі відсутності такої інформації суб`єкт владних повноважень повинен був зазначити про це у відповіді на запит, проте, щодо відсутності інформації відповідачем вказано не було.

Так само суд спростовує доводи апелянта, що на час надання відповіді на запит планову перевірку ТОВ «Аеропорт Хендлінг» проведено не було, відтак, інспекція не володіла відповідною інформацією. Суд зауважує, що в такому випадку суб`єкт владних повноважень повинен був зазначити про це у відповіді на запит арбітражного керуючого, однак, не вказав цього.

Таким чином, в межах спірних правовідносин відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині неналежного розгляду запиту арбітражного керуючого про надання інформації.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача на підставі частини другої статті 9 КАС України необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути запит арбітражного керуючого Льовіна А.П. від 03.07.2019 вих. № 02-01/64 та надати обґрунтовану відповідь згідно з вимогами чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в справі № 360/3444/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в справі № 360/3444/19 залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук