Справа № 346/5642/19
Суддя: Калинюк О. П.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/5642/19
Провадження № 2-а/346/33/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Бойко В.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мельник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою вказаного відділу управління Державної міграційної служби України від 05.11.2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

З даною постановою позивач не погоджується, оскільки вона, на його думку, винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що у 2013 році він тричі звертався до органів міграційної служби для продовження строку його перебування в Україні, оскільки він був стороною по справі в порядку цивільного судочинства.

Однак, незважаючи на те, що судовими повістками він викликався в судове засідання, призначене на 05.09.2013 року, термін його перебування міграційною службою було визначено лише до 01.09.2013 року.

Крім того, в м.Коломиї проживала його мати, яка у зв`язку з незадовільним станом здоров`я потребувала стороннього догляду. Згодом його мати померла і він займався питаннями спадщини, а також вирішенням в судовому порядку справ, що стосувалися його інтересів, та мав намір вирішити питання про дозвіл на постійне проживання на території України.

23.10.2019 року дільничний інспектор Коломийського відділу поліції призначив розгляд справи про вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення на 05.11.2019 року, і в призначений день винесено оскаржувану постанову без урахування вказаних пояснень позивача.

Тому позивач просить скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав із вказаних підстав та просить їх задовольнити. Він також зазначив, що його мати померла в 2017 році, однак, він і надалі перебуває в стані крайньої необхідності, оскільки був та є змушений охороняти спадкове майно від незаконних дій сусіда. Позивач також вказав, що він не звертався до відповідача про продовження терміну перебування на території України, оскільки мав негативний досвід з вищевказаного випадку в 2013 році. Він не заперечив, що проживає в Україні без належного дозволу з 16.03.2014 року.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечила та попередньо подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не наведено які саме порушення закону допущено при винесені оскаржуваної постанови. 05.11.2019 року працівниками Коломийського районного відділу управління ДМС в Івано-Франківській області виявлено ОСОБА_1, громадянина Республіки Польща, який після закінчення законного строку перебування не покинув територію України, з приводу продовження такого строку до органів чи підрозділів ДМС України не звертався. Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на території України з 2014 року, ухилився від виконання обов`язку повернення в країну свого громадянського походження. У зв`язку з цим на нього складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Наведені позивачем аргументи щодо необхідності ним оформлення спадщини могло бути реалізовано через представника, як і участь в судових справах, і не вважається станом крайньої необхідності, як про це зазначає позивач.

У відповіді на відзив, поданій позивачем, останній зазначив, що твердження відповідача про незаконність перебування позивача в Україні, встановлену 05.11.2019 року, не відповідає дійсності, оскільки він викликався інспектором ще 23.10.2019 року.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення, серії ПНМІФ № 000081 від 05.11.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. В цій постанові вказано, що ОСОБА_1 , громадянин Республіки Польща, з 16.03.2014 року проживає на території м. Коломиї без документів на право проживання в Україні та після закінчення терміну своєчасно не покинув територію України. Пом`якшуючими обставинами визнано піклування та догляд за перестарілою матір`ю та ведення справ після смерті останньої (а.с.42).

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з позову, позивач вказує на те, що він перебуває на території України з 16.03.2014 року. Таким чином, факт тривалого проживання без документів на право проживання в Україні позивачем не заперечується. Свою незгоду із винесеною відповідачем постановою позивач обґрунтовує тим, що він у 2013 році звертався до вказаного органу міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України, в задоволенні якої йому відмовлено.

Однак, із вказаними твердженнями як підставами для звільнення позивача від відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП суд погодитись не може, як і про існування протягом вказаного періоду стану крайньої необхідності, зумовленої доглядом за спадковим майном, оскільки вказані позивачем обставини жодним чином не виключали його можливості звернутись до відповідача про продовження встановленого законом строку перебування на території України чи перетнути українсько-польський кордон.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Отже, відповідачем правомірно, в порядку та в межах законодавства притягнуто позивача до вказаної адміністративної відповідальності з накладенням мінімального розміру штрафу та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст.9, 203, 245, 251 280 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити повністю.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Польща, до Коломийського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про скасування постанови ПН МІФ № 000081, винесеної 05.11.2019 року начальником вказаного відділу Мельник М.М., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження

або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2020 року.

Суддя Калинюк О. П.