Справа № 440/3582/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 р.Справа № 440/3582/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Гіглава О.В., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 14.11.19 року по справі № 440/3582/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:

- визнання дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не нарахування ОСОБА_1 пенсії в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01.09.2015 по 30.09.2017, протиправними;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за період з 01.09.2015 по 30.09.2017 відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що їй з вересня 2015 року по листопад 2016 року включно виплачувалася пенсія у розмірі по 949,00 грн. щомісячно, з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно - по 988,57 грн. щомісячно та з травня 2017 року по вересень 2017 року включно - по 1039,92 грн. щомісячно. Тобто у вказані періоди розмір пенсії позивача був нижче за діючий на той час розмір прожиткового мінімуму, що є порушенням статті 46 Конституції України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не нарахування ОСОБА_1 пенсії в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2017 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2017 року відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених коштів.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ().

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування вимога апеляційної скарги, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 призначено дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 28.11.2014. При цьому, у зв`язку з виходом на пенсію на 42 місяці раніше встановленого Законом пенсійного віку, розмір пенсії позивача був зменшений на 21%. Оскільки чинним на той час законодавством було гарантовано пенсію у розмірі не менше 949,00 грн, то загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 01.09.2015 по 30.11.2016 складав 949,00 грн. В подальшому розмір пенсії позивача переглядався у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно й розмір пенсії складав з грудня 2016 року - 988,57 грн, з травня 2017 року - 1039,92 грн. Іншого, чинним на той час законодавством, передбачено не було. 11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ, яким доповнено пункт 7-2 розділу Прикінцеві положення Закону абзацом п`ятим наступного змісту: "розмір пенсії, призначений відповідно до цього пункту, не може бути меншим ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом". У зв`язку з цим, з жовтня 2017 року розмір пенсійної виплати позивача було перераховано відповідно до внесених змін та розпочато виплату пенсії останній у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.11.2014 ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Зіньківському районі Полтавської області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 40-41).

Про виплату пенсії зі зменшенням її розміру на 0,5 % за кожен повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію ОСОБА_1 повідомлена, що підтверджується її заявою від 28.11.2014 (а.с. 42).

Протоколом УПФУ в Зіньківському районі Полтавської області від 03.12.2014 №1243 підтверджено, що позивачу з 28.11.2014 призначена пенсія за віком у розмірі 949,00 грн. (а.с. 43-45).

Згідно з довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії від 28.07.2019, ОСОБА_1 з вересня 2015 року по листопад 2016 року включно нараховувалася та фактично виплачувалася пенсія у розмірі по 949,00 грн. щомісячно, з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно - по 988,57 грн. щомісячно та з травня 2017 року по вересень 2017 року включно - по 1039,92 грн. щомісячно (а.с. 13).

07.08.2019 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просила провести перерахунок та виплату не донарахованої в період з вересня 2015 року по вересень 2017 року пенсії в загальній сумі 4919,55 грн, оскільки пенсію у вказаний період пенсійний орган безпідставно нараховував та виплачував їй у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум (а.с. 48-49).

Листом від 12.08.2019 №4158/Д-02 Головне управління проінформувало ОСОБА_2 С. про те, що відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. При цьому, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 (в редакції чинній в період з 01.09.2015 по 30.09.2017) у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індосації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. За результатами перевірки обставин, викладених позивачем у зверненні, встановлено, що ОСОБА_1 призначено дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 7-2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 28.11.2014. У зв`язку з виходом на пенсію на 42 місяці раніше встановленого Законом пенсійного віку, розмір пенсії ОСОБА_1 зменшено на 21 %. Після перерахунку пенсії з 01.09.2015 у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір пенсії ОСОБА_1 , визначений з урахування зменшення за достроковий вихід на пенсію, не досяг визначеного постановою рівня. Оскільки чинним законодавством гарантовано пенсію не менше 949 грн, то загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 01.09.2015 по 30.11.2016 складав 949 грн. В подальшому розмір пенсії переглядався в зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно й розмір пенсії складав: з грудня 2016 року - 988,57 грн. та з травня 2017 року - 1039,92 грн. Інше чинним законодавством не передбачено (а.с. 47).

Вважаючи дії пенсійного органу щодо не донарахування та не виплати належної пенсії за віком за період з вересня 2015 року по вересень 2017 року в загальній сумі 4919,55 грн неправомірними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, пенсія позивачу призначена відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV) до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», у редакції, чинній до 24 квітня 2014 року, передбачалася виплата щомісячної державної адресної допомоги, у разі, якщо щомісячний розмір пенсійних виплат не досягав прожиткового мінімуму. І така щомісячна адресна допомога виплачувалася у сумі, що не вистачає саме до прожиткового мінімуму.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265, та встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів I та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Вказані зміни набрали чинності 24 квітня 2014 року.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 6 Закону №1058-IV, непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

При цьому, види виплат, які виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначені ст. 9 Закону і такими виплатами є: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 9). За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата (ч. 2 ст. 9). У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера (ч. 3 ст. 9).

Отже, за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, одноразова виплата (ст. 56 Закону) та допомога на поховання.

З огляду на вищенаведені норми Закону №1058-IV та постанови Кабінета Міністрів України №265, у разі призначення пенсії відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному віку та стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949 грн., виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

Організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування (абз. 2 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV ), що базується на принципах, закріплених у ст. 7 Закону №1058- IV, серед яких заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.

Таким чином, сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі Закон № 2464-VI), та розміром пенсійних виплат. Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.

Частина третя статті 46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у ч. 2 ст. 7 Закону №1058-IV.

Застосування вказаних норм у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.

Отже, колегія суддів зазначає, що законодавством розмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.

Таким чином, держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.

Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови Кабінету Міністрів України №265, Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та ч. 3 ст. 46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача на отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя позивача не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для визнання протиправними дій пенсійного органу та задоволення позову в межах розгляду даної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №148/625/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 призначено дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 7-2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 28.11.2014 та у зв`язку з виходом на пенсію на 42 місяці раніше встановленого Законом пенсійного віку, розмір пенсії ОСОБА_1 зменшено на 21 %.

Після перерахунку пенсії з 01.09.2015 у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір пенсії ОСОБА_1 , визначений з урахування зменшення за достроковий вихід на пенсію, не досяг визначеного постановою рівня. Оскільки чинним законодавством гарантовано пенсію не менше 949 грн, то загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 01.09.2015 по 30.11.2016 складав 949 грн. В подальшому розмір пенсії відповідачем переглядався в зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно й розмір пенсії складав: з грудня 2016 року - 988,57 грн. та з травня 2017 року - 1039,92 грн. Вказані виплати підтверджуються наявною в матеріалах справи довідкою від 28.07.2019 про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 (а.с. 13).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачу правомірно призначена та виплачується пенсія за віком в порядку та розмірі, передбаченого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, а також з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у спірних правовідносинах наявні ознаки порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача та безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року по справі № 440/3582/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.В. Старостін
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 14.02.2020 року