Справа № 360/4748/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року справа №360/4748/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 360/4748/19 (головуючий суддя І інстанції Борзаниця С.В.), складене в повному обсязі 06 грудня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року № 0-1223, -

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року № 0-1223(а.с. 4-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області рішення від 26 червня 2019 року № 0-1223 форма Ф щодо зобов`язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200, за 2018 рік, у сумі 871,18 грн. (а.с. 54-57).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що підставою для проведення документальної позапланової перевірки в порядку передбаченому п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України є наявність акту перевірки з висновками якого не згоден платник, або податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.

Вважає, що позивач не скористався своїм правом, визначеним підпунктом 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 ПК України, та не звертався до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних своєї адреси проживання.

Зазначило, що у спірному податковому повідомленні-рішенні зазначена адреса проживання платника, а не адреса розташування об`єкта нерухомості.

Вважає, що податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року №0-1223 прийнято правомірно та належно вручене платнику податків у відповідності до норм чинного законодавства (а.с. 63-65).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

11 лютого 2020 року від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,4 кв.м (а.с. 9-10).

Позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно з рішенням Райгородської сільської ради від 20 грудня 2016 року № 58/3 «Про врегулювання питань справляння податків» встановлені ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування (а.с. 38).

26 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Луганській області прийнято податкове повідомлення-рішення від № 0-1223 форма Ф, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПУ України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України Нескребі ОСОБА_2 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200, податковий період: 2018 рік, на загальну суму податкового зобов`язання 871,18 грн., яке отримано позивачем 21 липня 2019 року. Адреса платника податків зазначена як АДРЕСА_3 (а.с. 11-12, 36, 37).

02 серпня 2019 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою щодо скасування ППР від 26 червня 2019 року як такого, що є необґрунтованим та складеним з порушенням вимог чинного законодавства України. У скарзі зазначено про розбіжність стосовно адреси нерухомого майна та надані документи: копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера із зазначенням правильної адреси: АДРЕСА_2 . При цьому позивач у скарзі зазначав, що будинок АДРЕСА_4 належить зовсім іншим особам, що до адреси: АДРЕСА_5 йому взагалі не відомо (а.с. 13-16).

Рішенням Державної податкової служби України від 30 вересня 2019 року № 607/Н/99-00-08-05-04-14, яке надійшло на адресу позивача 04 жовтня 2019 року, скарга була залишена без задоволення (а.с. 16-18).

У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено, що позивач є власником об`єкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена також у паспорті позивача як адреса проживання (а.с. 7 зв.б,48).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, внаслідок неповноти та однобокості з`ясування відповідачем обставин стосовно місця та адреси розташування належного позивачу нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки та порушення положень підпункту 78.1.5. пункту 78.1. статті 78 ПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За визначенням підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов`язком. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Облік платників податків і зборів (обов`язкових платежів) здійснюється органами державної податкової служби та іншими державними органами відповідно до законодавства.

Нормою пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України).

У підпункті 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 даного Кодексу об`єктом оподаткування зазначений об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Приписами пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2).

Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового Кодексу визначено, що органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України

За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України).

За правилами підпункту 266.7.1 пункту 266.7 даної статті цього ж Кодексу обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Вказано у підпункті 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (підпункт 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України).

У підпункті 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 даного Кодексу окреслено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Унормуванням підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Підпунктом 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України передбачені пільги щодо сплати податку, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 26 червня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення від № 0-1223 форма Ф, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПУ України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України Нескребі ОСОБА_2 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200, податковий період: 2018 рік, на загальну суму податкового зобов`язання 871,18 грн., яке отримано позивачем 21 липня 2019 року. Однак адреса платника податків зазначена як АДРЕСА_3 (а.с. 11-12, 36, 37).

02 серпня 2019 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою щодо скасування ППР від 26 червня 2019 року як такого, що є необґрунтованим та складеним з порушенням вимог чинного законодавства України. У скарзі зазначено про розбіжність стосовно адреси нерухомого майна та надані документи: копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера із зазначенням правильної адреси: АДРЕСА_2 (а.с. 13-16). Однак на скаргу він отримав рішення про залишення без змін ППР,не навівши підстави щодо невідповідності адреси нерухомого майна та місця проживання позивача( а.с.17)

Пунктом 78.1. статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин:

78.1.5. платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Таким чином, підпунктом 78.1.5. пункту 78.1. статті 78 ПК України визначений обов`язок здійснення документальної позапланової перевірки при наявності хоча б однієї з визначених обставин.

З матеріалів справи слідує, що відповідач проігнорував свій обов`язок, визначений підпунктом 78.1.5. пункту 78.1. статті 78 ПК України щодо здійснення документальної позапланової перевірки при наявності обставини посилання платника податків у скарзі на обставини, що не були досліджені під час вирішення питання про винесення ППР.

Враховуючи те, що адреса реєстрації позивача та адреса місцезнаходження об`єкта нерухомості не співпадають з відомостями, зазначеними у спірному податковому повідомленні-рішенні, відповідач на виконання п.п. 78.1.5. пункту 78.1. статті 78 ПК України мав провести перевірку вказаних у ППР відомостей з питання, чи дійсно позивач мешкає адресою: АДРЕСА_3 , або він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та чи дійсно такий факт підтверджувався паперовими носіями.

Однак, всупереч цього, формально відмовив позивачу у задоволені його скарги.

Посилання контролюючого органу на відсутність підстав для винесення наказу на проведення перевірки (який може бути винесено виключно при наявності незгоди на акт перевірки або ППР, прийнятого на підставі такого акту) є незмістовним, з огляду на вищевказані висновки суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, посилання апелянта на те, що позивач не скористався своїм правом, визначеним підпунктом 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 ПК України, та не звертався до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних своєї адреси проживання, суд апеляційної інстанції вважає незмістовним, оскільки обов`язок доказування правомірності прийняття ППР покладено саме на відповідача, відтак, проводити будь-які звірки за для вірного зазначення адреси у ППР позивач не зобов`язаний.

Також незмістовними є посилання апелянта, що в ППР зазначена адреса місця проживання позивача як платника податку, а не місце знаходження об`єкта нерухомості, оскільки зазначені обставини спростовані матеріалами справи та документальним підтвердженням, що фактичне місце проживання позивача є в об`єкті нерухомості за який він зобов`язаний сплачувати податок.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 360/4748/19 залишити без змін.

Вступна та резолютивні частини проголошені в судовому засіданні 12 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова