Справа № 160/12089/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконною відмови, -
02.12.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати незаконною відмову відповідача - Центрально-міського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.06.2019 року за вихідним №1277/0227-19 в нарахуванні дружині пенсії державного службовця, який помер.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що первинно ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності, отриманої внаслідок дорожно-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_3., в якій помер її чоловік ОСОБА_2 . В подальшому після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії у звязку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки на день своєї смерті чоловік позивача ОСОБА_2 був державним службовцем та отримував пенсію, 06.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 як держслужбовця, проте, листом від 17.05.2019р. за №1024/02.27-21 відповідач безпідставно відмовив у переведенні позивача на такий вид пенсії, що є порушенням приписів ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими пенсіонеру надано право вибору виду пенсії у разі наявності у нього права на отимання різних видів пенсії. На думку позивача, вказана відмова відповідача є формальної відпискою, в якій останній не вказує з яких підстав їй відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 як держслужбовця, а лише роз`яснює яким чином нараховується пенсія державному службовцю. Таким чином, позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права, що і стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду; уточненого позову, в якому слід зазначити дату та номер оскаржуваного рішення відповідача (відмови), а також його копії для відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 09.12.2019р. позивачем до канцелярії суду 17.12.2019р. подана заява, якою усунуті недоліки позовної заяви.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
07.02.2020р. на електронну адресу суду, з наступним наданням 11.02.2020р. до канцелярії суду, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній пред`явлений позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , як дружину померлого чоловіка ОСОБА_2 , якій встановлено інвалідність, з 11.02.2019р. переведено на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, 07.05.2019р. позивачем подано заяву (в довільній формі) про перехід на пенсію по втраті годувальника згідно з Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VII, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення, оформлене листом від 13.06.2019р. №1277/02.27-19, про відмову у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії, а саме: на пенсію по втраті годувальника за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VII, оскільки право на призначення пенсії по втраті годувальника Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від від 10.12.2015р. №889-VII не передбачено. Крім того, відповідачем зауважено, що ОСОБА_2 на момент смерті отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і пенсія згідно із Законом України «Про державну службу» йому не призначалась. А оскільки, пенсія позивача по втраті годувальника - члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана з правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб, то призначення пенсії, так само, як і переведення на пенсію, яка померлому годувальнику не призначалася, є протиправним. За таких обставин, на думку відповідача, спірна відмова у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 як держслужбовця відповідно до ст.37 Закону України від 10.12.2015р. №889-VII «Про державну службу» є правомірною та прийнятою в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.
Крім того, 11.02.2020р. разом із відзивом на позовну заяву, на виконання вимог ухвали суду від 13.02.2020р., відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
12.02.2020 року на електронну адресу суду представником відповідача повторно надіслано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №023239 від 24.01.2019р. є інвалідом ІІІ третьої групи.
Позивач перебуває на обліку в відділі з призначення та перерахунку пенсії № 16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 11.02.2019р. її переведено з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника (чоловіка ОСОБА_2 ), згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №1611 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2017 року.
На день смерті ОСОБА_2 працював в Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області на посаді головного спеціаліста відділу інспекційної діяльності та розслідування нещасних випадків на виробництві, тобто був державним службовцем, що підтверджується записами в його трудовій книжці НОМЕР_3 , копія якої міститься в матеріалах справи.
07 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила перевести її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника як дружину померлого держслужбовця.
Листом від 17 травня 2019 року за №1024/02.27-21 Центрально-Міський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовив ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VII, з посиланням на те, що право на призначення пенсії по втраті годувальника Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від від 10.12.2015р. №889-VII не передбачено.
Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, (далі - Закон №1058- ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частинами першою та другою статті 10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Зі змісту наведеного слідує, що особа, яка одночасно має право на декілька видів пенсії, може обрати один вид пенсії шляхом подання відповідної заяви. Таке переведення здійснюється на підставі документів з дня подання заяви відповідно до чинних на момент такого переведення положень законодавства.
Відповідно до статті 36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з ч.2 ст.36 Закону №1058-ІV непрацездатними членами сім`ї є чоловік, дружина, батько, мати якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.
Встановлено, що позивача як дружину померлого держслужбовця ОСОБА_2 з 11 лютого 2019 року переведено з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог, передбачених ст.36 Закону №1058-ІV.
Відповідно до ч.ч.10,11 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІ) в редакції від 01.01.2014 року, яка прийнята на підставі Закону від 27.03.2014 року №1166-VI, встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї годувальника, які були на його утриманні призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування а до 01.01.2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування а на двох і більше членів сім`ї 90%.
Суд зауважує, що, звернувшись 06.05.2019р. до відповідача із заявою, ОСОБА_1 фактично просила перевести її з одного виду пенсії на інший.
10.12.2015р. Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набув чинності з 01.05.2016р. (далі Закон №889-VIII).
Вказаний Закон є чинним на час звернення позивача до органу пенсійного фону із вищезазначеною заявою.
За загальним правилом застосування норм у разі відсутності спеціального правового регулювання суспільних відносин застосуванню підлягає загальне законодавство, яке регулює такі відносини.
В даному випадку спеціальним законом, який регулює особливості призначення та перерахунку пенсії державним службовцям, є Закон України «Про державну службу» №889-VІІ від 10 грудня 2015 року, а загальним законом, що регулює пенсійне забезпечення осіб, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р.,№ 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відтак Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ із наступними змінами втратив чинність крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Отже, суд доходить висновку, що пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» призначається саме особам, які відповідають вимогам, переліченим в пунктах 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. Право на призначення пенсії по втраті годувальника Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №889-VIII не передбачено.
При цьому, судом встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_2 на момент смерті працював на посаді головного спеціаліста відділу інспекційної діяльності та розслідування нещасних випадків на виробництві, тобто був державним службовцем.
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_3 , копія якої міститься в матеріалах справи, останньому 26.09.1994р. присвоєно 11 ранг і статус державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», 17.03.1995р. він прийняв присягу державного службовця та у період з 1994 року по день смерті (30.09.2017р.) працював на посадах державної служби (30.09.2017р. роботу припинено у зв`язку зі смертю відповідно до наказу від 09.10.2017 №318-к).
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_2 пенсія ані згідно із Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ, ані згідно із Закону України «Про державну службу» №889-VIII не призначалась.
Відповідно до відомостей, викладених пенсійним органом у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_2 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому суд погоджується з твердженнями відповідача, що пенсія позивача по втраті годувальника - члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана із правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб, а тому призначення пенсії, так само, як і переведення на пенсію, яка померлому годувальнику не призначалася, є протиправним.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки померлий ОСОБА_2 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не набував права на пенсію на піставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, то і в спірних правовідносинах підлягає застосуванню саме Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нормами якого (статті 9 та 36) встановлено право особи на призначення (перехід) пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 11.02.2019р. отримує пенсію по втраті годувальника згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що додатково підтверджується довідкою начальника Центрально-Міського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №853 та ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, які надані позивачем до позовної заяви.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 12.02.2020 року.

Суддя О.М. Турова