Справа № 815/3030/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3030/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Сидорівського С.А.,

представника позивача: Север`янова Д.І.,

представника відповідача: Тарановського Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомленнярішення від 11.10.2013р. № ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області, в якій позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 11.10.2013р. № .

Ухвалою від 12.11.2019 року прийнято до свого провадження справу № 815/3030/14 та визначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

03.12.2019 року (вх. № 45580/19) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

03.12.2019 року (вх. № 45565/19) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про заміну відповідача на правонаступника ГУ ДФС в Одеській області.

Ухвалою від 03.12.2019 року залучено Головне управління ДФС в Одеській області до участі у справі, як другого відповідача у справі.

03.12.2019 року (вх. № 45581/19) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

17.12.2019 року (вх. № 47989/19) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на адміністративний позов.

18.12.2019 року (вх. № 48143/19) представником позивача до канцелярії суду подані письмові пояснення.

Ухвалою від 20.01.2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі сфальшованого акту фактичної перевірки №131/15/32/22/03/ від 27.09.2013 р., який скасовано Одеським апеляційним адміністративним судом постановою від 22.04.2014 р. по справі № 815/7254/13-а як неправомірний. Так, згідно вказаної постанови суд визнав протиправними дії головних державних ревізорів-інспекторів Васильєвої Ірини Олександрівни та Ніконова Микити Ігоровича відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області при проведенні фактичної перевірки підприємницької діяльності ФОП Гратія Віктора Сергійовича; визнав протиправним і таким, що має незаконні правові наслідки акт про проведення фактичної перевірки підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 від 26.09.2013 р., складений головними державними ревізорами-інспекторами відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області Васильєвої Ірини Олександрівни та ОСОБА_2 ; зобов`язав відділ контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області скасувати Акт про проведення фактичної перевірки від 26.09.2013 р. ревізорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як протиправний. Також позивач посилався на протиправність накладення на нього штрафу у п`ятикратному розмірі вартості проданого товару на підставі ст.17 п.1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки систематичного вчинення правопорушення позивачем не допускалося, та 11.09.2013 р. відносно нього було спровоковане одне правопорушення. Також позивач заперечував наявність належного допуску посадових осіб органів податкової служби до проведення фактичної перевірки, здійсненого згідно зі статтею 81 ПК України. Зокрема, в наданому наказі від 04.09.2013 р. № 433 зазначено, що проведення перевірки доручається ревізору-інспектору Черновій ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . та Прохоровій І.В., в той час як контрольну закупку здійснив ОСОБА_2 , а акт фактичної перевірки склали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що на підставі наказу № 433 від 04.09.2013 року та направлень № 821, 822 від 13.09.2013 року та направлення № 838 від 18.09.2013 року уповноваженими посадовими особами ГУ Міндоходів в Одеській області Шевченко О.Б., Васильєвої І.О., Ніконовим М.І. проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 . За результатами перевірки складено акт від 26.09.2013 року, зареєстрований органом Міндоходів за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання 27.09.2013 року за №131/15/32/22/03/, згідно якого встановлено, що контрольно-розрахункова операція від 11.09.2013 року на суму 3100 грн. не відображена в книзі обліку доходів, чим порушено п.п. 2.6 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 (із змінами та доповненнями). Наявність цього порушення підтверджується книгою обліку доходів ФОП ОСОБА_1 , тому прийняте ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області податкове повідомлення - рішення № від 11.10.2013 року є законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ФОП ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 11.10.2013 р., яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 15500 грн. за порушення п.п.2.6 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 (із змінами та доповненнями) та п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.50).

Підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення послугував акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , складений 26.09.2013 року посадовими особами Головного управління Міндоходів в Одеській області Ніконовим М.І. та ОСОБА_6 І ОСОБА_7 , зареєстрований органом Міндоходів за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання 27.09.2013 року №131/15/32/22/03/ (а.с.51-56).

Зазначений акт фактичної перевірки від 26.09.2013 р. та дії посадових осіб контролюючого органу було оскаржено ФОП ОСОБА_1 до суду. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у справі № 815/7254/13-а у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року у справі № 815/7254/13-а скасовано постанову суду першої інстанції від 10 грудня 2013 року по та прийнято нову постанову, якою позов ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії головних державних ревізорів-інспекторів Васильєвої Ірини Олександрівни та Ніконова Микити Ігоровича відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області при проведенні фактичної перевірки підприємницької діяльності ФОП Гратія Віктора Сергійовича; визнав протиправним і таким, що має незаконні правові наслідки акт про проведення фактичної перевірки підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 від 26 вересня 2013 року, складений головними державними ревізорами-інспекторами відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області Васильєвої Ірини Олександрівни та ОСОБА_2 ; зобов`язав відділ контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області скасувати Акт про проведення фактичної перевірки від 26 вересня 2013 року ревізорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як протиправний. Дана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили 22.04.2014р. (а.с.57-59).

Відповідно до приписів ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 року по адміністративній справі № 815/7254/13-а, яка набрала законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Зокрема, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 року по справі № 815/7254/13-а встановлено, що перевірка позивача податковим органом призначена та проведена по надуманим обставинам з порушенням вимог чинного законодавства України, а фінансові санкції до позивача винесені на підставі акту про її результати, також складеного з порушенням чинного законодавства України на підставі недостовірних відомостей. Також встановлено, що у заяві ОСОБА_8 , поданій податковому органу, виготовленій комп`ютерним шрифтом, на підставі якої виданий наказ про проведення фактичної перевірки позивача, містяться не достовірні відомості. Заявником податковому органу не вказано будь-яких порушень позивачем норм податкового законодавства України, а продаж не якісного товару, про що зазначалось в його заяві, контролюється органом захисту прав споживачів.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 був призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту головного управління Міндоходів в Одеській області наказом № 324-о від 11 вересня 2013 року, в цей же день він ознайомився зі своїми посадовими обов`язками та в цей же день на автомобільному ринку м.Одеси за власні кошти - 3100 грн. придбав товар, покупка якого в оскарженому акті податкового органу, складеному їм же сумісно з ОСОБА_3 , визнана контрольно-розрахунковою, здійсненою в ході фактичної перевірки та противоправною, за що підприємець притягнутий до фінансової відповідальності.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 року по справі № 815/7254/13-а встановлено, що ОСОБА_2 під час здійснення вказаної ним контрольно-розрахункової операції 11 вересня 2013 року не мав права приймати участь у здійснені фактичної перевірки позивача.

Наказом № 433 від 04.09.2013 року фактична перевірка ФОП Гратія Віктора Сергійовича начальником Головного управління Міндоходів в Одеській області була доручена ревізорам Черновій Л.П. та Прохоровій І.В. Суду були надані доповідні записки начальника відділу керівництву управління про необхідність внести заміни, або провести додаткове залучення інших співробітників для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , що не заперечується чинним законодавством. Однак, як встановлено судом, рішення по вказаній доповідній начальником управління не приймалось, наказ начальника управління Міндоходів в Одеській області про залучення до перевірки інших ревізорів та допущення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не видавався.

Крім того направлення на перевірку ФОП ОСОБА_1 № 838 ОСОБА_2 видане лише 18 вересня 2013 року заступником начальника Карімовим І.Ф. також за відсутності наказу начальника Головного управління Міндоходів в Одеській області.

За таких обставин, Одеським апеляційним адміністративним судом за результатами розгляду справи № 815/7254/13-а зроблено висновок, що здійснені державним службовцем при виконані ним своїх службових обов`язків дії у спосіб не передбачений законодавством України не можуть ним використовуватись в офіційних документах держави, та тим більш не можуть служити підставою для притягнення осіб до відповідальності.

Запзначений акт фактичної перевірки породив правові наслідки - позивачу на підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення - рішення про застосування до нього фінансових санкцій.

Суд акцентує увагу, що у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Отже, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії (податкове повідомлення рішення) підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Зазначений висновок узгоджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у ряді своїх постанов, зокрема від 17.01.2018 провадження № К/9901/1895/18 по справі №1570/7146/12 (ЄДРСРУ № 71692623) та від 16.01.2018 р. у справах № 2а/1570/4582/11, провадження № К/9901/924/18 (ЄДРСРУ № 71630461) та № 826/442/13-а, провадження № К/9901/898/18 (ЄДРСРУ № 71630409).

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій; книга обліку розрахункових операцій - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до пп. 2.6 п. 2 цього Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки).

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг); за кожне наступне вчинене порушення - у п`ятикратному розмірі вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 11.10.2013 №, прийнято на підставі акту перевірки 26.09.2013р. №131/15/32/22/03/, яким зафіксовано факт порушення позивачем пп. 2.6 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637.

Згідно акта перевірки контролюючим органом встановлено, що контрольно-розрахункова операція на загальну суму 3100 грн. (телевізор «SUPER»), 1 шт. 600 грн., автомобільний гучномовний зв`язок «ECO LOOK», 1 шт. 2500 грн.) не облікована в книги обліку доходів за 11.09.2013р.

Надаючи правову оцінку вибору відповідачем правової норми, за якою визначено штрафні (фінансові) санкції позивачу суд виходить з того, що склад правопорушення, відповідальність за яке встановлена п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає вчинення відповідним суб`єктом певних дій із застосування або незастосування реєстратора розрахункових операцій та/або розрахункової книжки.

Згідно ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця

Відповідно до п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються: при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок.

Як встановлено судом, позивач з 01.01.2012р. є платником єдиного податку 2-ї групи.

Відтак, з урахуванням приписів п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», позивач на момент виникнення спірних правовідносин не мав обов`язку застосовувати (під час проведення розрахункових операцій) реєстратори розрахункових операцій та/або розрахункові книжки, то відповідно не є суб`єктом правопорушення, передбаченого п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, розраховуючи штрафну санкцію, виходячи з положень п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за вчинене порушення вдруге у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг), податковий орган в акті перевірки не зазначив та не обґрунтував факту повторного вчинення позивачем відповідного порушення.

Системний аналіз обставин справи та приписів чинного законодавства свідчить про те, що висновки, зроблені за наслідками незаконної перевірки податкового органу про порушення позивачем п.п. 2.6 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки базуються на штучно створених обставинах, оцінку яким в тому числі було надано судом в межах адміністративної справи № 815/7254/13-а, та безпідставно застосовано штрафні санкції на підставі п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Окрім того, Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» було скасовано.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, зкони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи, що Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» було скасовано, зазначене скасовує відповідальність позивача, до останнього не можуть бути застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

За приписами ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог судом встановлено наявність підстав для стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 182,70 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, Французький бульвар, 7; ), Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про скасування податкового повідомленнярішення від 11.10.2013р. № - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 11.10.2013р. № .

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.02.2020р.

Суддя О.М. Тарасишина

.