Справа № 320/5185/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року № 320/5185/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС в Київській області

третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Київській області,

про визнання протиправними та скасування податкового боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС в Київській області, третя особа - Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, в якому просить суд:

-визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51 від 11.02.2019 у сумі 2457, 18 грн;

-визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51/У від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 04.07.2019, у сумі 2454, 18 грн;

-визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51/У від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 04.07.2019, у сумі 5211,36 грн. із примусовим стягненням у сумі 2754, 18;

-визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51 від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30.07.2019, у сумі 5211, 36 грн;

-визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51 від 03.07.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30.06.2019, у сумі 27541, 18 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.06.2017 по теперішній час позивач працює адвокатом в Адвокатському бюро «Олени Бабич ». Вказує, що вона є застрахованою особою, єдиний внесок за яку сплачується платником єдиного внеску - Адвокатським бюро «Олени Бабич». Вважає дії відповідача щодо здійснення позивачу нарахування єдиного соціального внеску як особі, що провадить незалежну професійну діяльність - адвокатську, враховуючи наявність трудових відносин на посаді адвоката в адвокатському бюро, незаконними. У зв`язку з чим, вважає, що вказана вимога про сплату боргу (недоїмки), є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає чинному законодавству.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив в задоволенні позову відмовити на тій підставі, що позивач відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки останній проводить таку незалежну професійну діяльність як адвокатську діяльність, внаслідок здійснення якої допущено утворення заборгованості по єдиному соціальному внеску. Вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) за Ф№15859-51 від 11.02.2019, Ф№15859-51/У від 10.05.2019, Ф№15859-51 від 10.05.2019, Ф№15859-51 від 03.07.2019 правомірною.

Від третьої особи жодних клопотань, заяв до суду не надходило.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 01.10.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду 28.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 09.12.2019 замінено первісного відповідача Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4002/10 від 17.06.2009 та витягу з реєстру адвокатів Дузь Ю.М. має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.58, 59).

З 01.06.2017 ОСОБА_1 працює на посаді адвоката в Адвокатському бюро «Олена Бабич», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , наказом про прийняття на роботу №3-К від 29.05.2017, довідкою №06/08-2018 від 06.08.2019 та витягом з реєстру адвокатів, витягом з відповіді Пенсійного фонду України (а.с.62, 63, 64, 79, 59).

Згідно відомостей з довідки №06/08-2018 від 06.08.2019 за позивача за період з 01.06.2017 по 26.07.2019 була нарахована заробітна плата у сумі 96401, 20 грн. та сплачено єдиний соціальний внесок (22%) у сумі 21208, 26 грн. (а.с.64).

Згідно даних з облікової картки платника податків ОСОБА_1 реєстрацію незалежну професійну діяльність адвоката припинено 01.06.2019 (а.с.113).

Відповідно розрахунків заборгованості позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю у розмірі 5211, 36 грн., сплачено до бюджету 2457, 18 грн., недоїмка складає 2754, 18 грн. та заборгованість позивача складає 2754, 18 грн. (а.с.105).

11.02.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15859-51, якою зобов`язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2457,18 грн. (а.с.110).

10.05.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15859-51, якою зобов`язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 5211, 36 грн. (а.с.106).

03.07.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15859-51, якою зобов`язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2754, 18 грн. (а.с.109).

06.08.2019 позивач звернулася до податкового органу зі скаргою на вимогу №Ф-15859-51 від 03.07.2019.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області від 27.08.2019 скаргу позивача залишено без розгляду (а.с.22-23).

13.05.2019 Баришівським районним відділлм державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження №59102389 (а.с.65).

29..05.2019 позивачем сплачено борг за виконавчим провадженням №59102389 у розмірі 2971, 90 грн. (а.с.67).

20.08.2019 Баришівським районним відділлм державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження №59851120 (а.с.25)

Позивач вважає вказані вимоги протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону).

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частинами 1, 2 статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Адвокатське об`єднання має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі також - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 7 Закону №2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України;

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:

військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу";

патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту;

осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини;

одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;

інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;

15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

16) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону України №2464-VI).

Згідно ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.5 Закону №2464-VІ, зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

VI. Оцінка суду

Аналіз вищевикладених правових положень свідчить, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і, що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01.06.2017, та час звернення до суду перебуває у трудових відносинах із Адвокатським бюро «Олени Бабич».

Таким чином, позивач у спірний період надала правову допомогу в рамках трудових відносин з Адвокатським бюро «Олени Бабич» перебуваючи на посаді адвоката та була працівником в межах незалежної професійної діяльності.

У період за який позивачу нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску, його роботодавець щомісячно сплачував, зокрема, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №06/08-2018 від 06.08.2019 (а.с.64).

Крім того, відповідачем до суду не надано будь-яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач у спірний період здійснював незалежну професійну діяльність поза межами Адвокатського бюро «Олени Бабич», як самозайнята особа та отримувала дохід від такої діяльності.

Враховуючи те, що позивач, як самозайнята особа (адвокат) поза Адвокатського бюро «Олени Бабич» не працювала, відповідно доходів від незалежної професійної діяльності не отримувала, тому визначена в оскаржуваних вимогах Головного управління ДФС у Київській області сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 820/6324/17 (адміністративне провадження №К/9901/51065/18, №К/9901/50934/18).

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності сформованих ними вимог про сплату боргу (недоїмки) Ф№15859-51 від 11.02.2019, Ф№15859-51/У від 10.05.2019 та Ф№15859-51 від 03.07.2019 зі сплати єдиного внеску.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи та враховуючи практику ЄСПЛ, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов належить задовольнити у повному обсязі.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи та враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) винесені контролюючим органом протиправно, а тому підлягають скасуванню.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

ІX. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №92492 від 18.09.2019 (а.с.4).

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51 від 11.02.2019 у сумі 2457, 18 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51/У від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 04.07.2019, у сумі 2454, 18 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51/У від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 04.07.2019, у сумі 5211,36 грн. із примусовим стягненням у сумі 2754, 18 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51 від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30.07.2019, у сумі 5211, 36 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф№15859-51 від 03.07.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30.06.2019, у сумі 27541, 18 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (адреса: вул. Народного Ополчення, буд.5а, м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата виготовлення і підпичання повного тексту рішення: 11 лютого 2020 р.

Суддя Леонтович А.М.