Справа № 640/18804/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ № 640/18804/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., при секретарі судового засідання Садохової В.С., розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.07.2019 року № в частині, № , № ,
за участю представників:

позивача - Сурника В.М.,

відповідача - Кунди А.О.,

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 09 січня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» (далі - ПрАТ «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2019 року № в частині, № , № .

В обґрунтування позову позивач зазначив про необґрунтованість висновків контролюючого органу, які викладені в акті перевірки та стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Зокрема, позивач наголошує на тому, що для цілей податку на прибуток доведення зв`язку із господарською діяльністю та пов`язаністю з майном третіх осіб не вимагається, чим спростовуються висновки відповідача про завищення витрат на загальну суму 5 332 975, 20 грн.

На думку позивача, акт перевірки та спірні рішення не містять інформації щодо того, на які саме основні засоби позивач неправомірно нараховував амортизацію. Окрім того, зазначає, що технічна помилка щодо невірного відображення передоплати не може свідчити про наявність кредиторської заборгованості.

Також, на думку позивача, недодержання форми укладення договору управління майном не спростовує факту надання послуг, з урахуванням того, що первинні документи складені за результатами здійснення фактичних господарських операцій, не може бути достатніми та необхідними правовими підставами для невизнання цих операцій такими, що фактично відбулись і не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

Одночасно позивач звертає увагу, що податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН з дотриманням строків, передбачених пунктом 201.10 Податкового кодексу України, що зумовлює відсутність підстав для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 1201.1 Податкового кодексу України, враховуючи, що повідомленням ДФС України підтверджено наявність проблем з надсиланням квитанцій щодо отримання/неотримання або зупинки реєстрації податкових накладних.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовче засідання.

В підготовчому засіданні представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому контролюючий орган просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими.

Відзив обґрунтовано тим, що позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування за І квартал 2019 року внаслідок проведення господарських операцій з ТОВ «ЛАНІС МЕНЕДЖМЕНТ», за результатами яких у позивача обліковується кредиторська заборгованість у сумі 232 907,50 грн. Окрім того, вказує, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат суму витрат які не пов`язані з веденням господарської діяльності та пов`язані з майном третіх осіб, у результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або МСФЗ в загальній сумі 21 769 678 грн. Наведене вплинуло на визначення об`єкту оподаткування податком на додану вартість в перевіряємому періоді. Також, перевіркою встановлені факти несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що вважає подану скаргу на спірні рішення задоволеною, а також наголошує на відсутність у ГУ ДФС у м. Києві повноважень з огляду на розпочатий процес реорганізації.

05 грудня 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ГУ ДФС у м. Києві на підставі ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, наказу від 26 квітня 2019 року № 5115 проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 та іншого законодавства, за результатами якої складено акт від 07.06.2019 № 121/26-15-14-07-02-10/05503326.

Висновками вказаного Акту встановлено порушення ПрАТ «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» вимог:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток, а саме по періодах: за 2016 рік в сумі - 5 135 483 грн.; за 2017 рік в сумі - 14 156 790 грн.; за 2018 рік в сумі - 20 326 839 грн.; за І квартал 2019 року в сумі - 23 508 584 грн.;

- п. 198.5 ст 198 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 066 595 грн., у тому числі по періодах: за січень 2016 року на суму 3 580 грн., за лютий 2016 року на суму 3 876 грн., за березень 2016 року на суму 3 742 грн., за квітень 2016 року на суму 2 775 грн., за травень 2016 року на суму 3 600 грн., за червень 2016 року на суму 3 538 грн., за липень 2016 року на суму 3 945 грн., за серпень 2016 року на суму 3 946 грн., за вересень 2016 року на суму 4 405 грн., за жовтень 2016 року на суму 4 453 грн., за листопад 2016 року на суму 8 641 грн., за грудень 2016 року на суму 20 798 грн., за січень 2017 року на суму 12 777 грн., за лютий 2017 року на суму 8 876 грн., за березень 2017 року на суму 515 379 грн., за квітень 2017 року на суму 75 204 грн., за травень 2017 року на суму 3 196 грн., за червень 2017 року на суму 18 565 грн., за липень 2017 року на суму 18 414 грн., за серпень 2017 року на суму 18 246 грн., за вересень 2017 року на суму 27 424 грн., за травень 2018 року на суму 139 065 грн., за червень 2018 року на суму 17 359 грн., за листопад 2018 року на суму 109 532 грн., за грудень 2018 року на суму 5 451 грн., за січень 2019 року на суму 12 521 грн., за лютий 2019 року на суму 12 580 грн., за березень 2019 року на суму 4 707 грн.:

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної реєстрації протягом перевіряємого періоду податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1 109 382,08 грн.

Листом № 129365/10/26-15-14-07-02-15 від 9 липня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві залишило Акт перевірки без змін, а заперечення позивача - без задоволення.

12 липня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення - рішення, а саме:

- № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 5 135 483 грн.; за 2017 рік на 14 156 790 грн.; за 2018 рік на 20 326 839 грн.; за І квартал 2019 року на 23 508 584 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 311 278, 00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1 049 022, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 262 256, 00 грн.;

- № , яким до позивача застосовано штраф за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН на загальну суму 527 020,71 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 20 вересня 2019 року № 2655/6/99-00-08-05-01 податкові повідомлення - рішення від 12 липня 2019 року № , № та № , а скаргу ПрАТ «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» - без задоволення.

Незгода позивача з вказаними рішеннями відповідача обумовила на звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Між тим, як передбачено пунктом 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Як встановлено статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною третьою статті 6 Закону № 996-ХІV передбачено, що порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, із змінами та доповненнями (далі - П(С)БО 15).

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Крім того, за змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року ПрАТ «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» було понесено витрати на обслуговування та утримання основних фондів (послуги охорони, електропостачання, послуги по встановленню та технічному обслуговуванню засобів пожежної сигналізації, опалення приміщень, послуги водопостачання та приймання стічних вод, обслуговування та ремонт під`їзних шляхів, та інше) в загальній сумі 5 332 975,2 грн., крім того ПДВ в сумі 1 066 595,04 грн., а саме за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік та за І квартал 2019 року.

Дані витрати позивачем було понесено, у зв`язку з укладенням з громадянином України ОСОБА_1 Договору управління нерухомим майном № 01/02 від 01.02.2016 року, за умовами якого останній передає ПрАТ «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» (управителю) нерухоме майно по вул. Будіндустрії, 9 загальною площею 4 724,60 кв.м.

Даний майновий комплекс позивачем відображено у складі основних своїх фондів у період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивачем в перевіряємому періоді були укладені договори від 12.05.2005 № 05669/5-01/84, від 13.09.2005 № 231/07/Д, від 01.0.2010 № 03/04-10-э, від 01.01.2013 № 6/63, від 02.02.2015 № ПЖЗ-40/ТО, від 02.02.2015 № ПЖЗ-03/ТО, від 02.02.2015 № ПЖЗ-02/ТО, від 05.05.2015 № 01-3165, від 01.06.2016 № 16/63, від 25.03.2017 № 25/09/17/1, від 02.01.2019 № 02/01/19/1, від 01.05.2017 № 01/05/17, від 28.12.2018 № 166/63-АПК, від 01.01.2019 № 498-Д з контрагентами ВАТ «АК «Київводоканал», ТОВ «Дозор сервіс», ТОВ «Архібуд», ПП «Віта-94», ТОВ «Компанія «Пожзахист», ТОВ «НПЦД Дезпрофмед», ТОВ «Будіндустрія Енергія», ТОВ «Вікінг строй», ТОВ «Охоронне бюро «Граніт», ТОВ «Ніка-Гарант», ТОВ «Емпекс».

Факт проведення господарських операцій за вказаними договорами підтверджується актами здачі-прийняття робіт, надання послуг, приймання-передавання товарної продукції, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.

Вказані документи містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Отже, проведені господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Послуги з охорони, спільного використання технологічних мереж, з дератизації та дезінсекції, по спільному використанню каналізаційної насосної станції, обслуговування системи автоматичної пожежної системи, постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі на загальну суму 5 332 975,20 грн., в тому числі: за 2016 рік в сумі 336 491,30 грн., за 2017 рік в сумі 3 821 990,10 грн., за 2018 рік в сумі 1 025 448,05 грн., за І квартал 2019 року в сумі 149 045,75 грн., надані контрагентами, мали реальний і товарний характер, їх результати були використані в межах господарської діяльності, оскільки пов`язані із утриманням основних фондів - об`єктів нерухомого майна, розташованих за юридичною адресою позивача.

При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача на відсутність нотаріального посвідчення договору управління зазначених майном від 01.02.2016 № 01/02, укладеного між ОСОБА_1 та позивачем, а також невнесення такого договору до Реєстру договорів управління майном, оскільки відповідні обставини не спростовують факт проведення господарських операцій та зв`язок понесених витрат із господарською діяльністю позивача за наявності їх документального підтвердження.

Окрім того, суд зазначає, що отримані послуги мали на меті здійснення позивачем основного напрямку діяльності - намиву річкового піску для потреб будівництва, на підставі дозволу Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 09.08.2011 № 30 на проведення робіт (крім будівельних) на землях водного фонду.

В частині висновків контролюючого органу щодо завищення витрат внаслідок нарахування амортизації на майно, що не належить позивачу судом встановлено наступне.

Так, в перевіряємому періоді позивачем здійснено нарахування амортизації на загальну суму 171 783,03 грн., спосіб нарахування амортизації: основний.

З наведеної суми частина відрахувань (71 904,05 грн.) припадає на такі основні засоби: 0844.0015 Адміністративно-побутовий корпус (30.12.85), 0848/0039 Матеріальний склад № 1 (30.12.84), 0849/0040 Матеріальний склад № 2 (30.12.85), 1202/0047 Рампа з навісом (30.12.85), 1291/0460 Тимчасовий навіс Ж-О (29.12.06).

Наведені основні засоби не підлягали амортизації, оскільки не належали позивачу в перевіряємому періоді, що не заперечується останнім.

Натомість, решту амортизаційних відрахувань (99 878,98 грн., в тому числі: за 2017 рік в сумі 66 530,15 грн., за 2018 рік в сумі 26 212,29 грн., за І квартал 2019 року в сумі 7 136,53 грн.) позивачем правомірно включено до витрат перевіряємого періоду.

Також, суд критично ставиться до тверджень контролюючого органу стосовно непроведення позивачем списання кредиторської заборгованості по взаємовідносинам із ТОВ «Ланіс Менеджмент», строк позовної давності по якій минув у 2018 році, що підтверджується наступним.

Зокрема, між ПрАТ «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» (за договором - покупець) та ТОВ «Ланіс Менеджмент» (за договором - продавець) укладений договір поставки від 17.04.2012 № 37/63, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати в погоджені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього Договору. Асортимент, кількість і ціна товару встановлюється сторонами в погоджених продавцем заявках покупця.

На виконання умов Договору позивачем було здійснено оплату у сумі 880 000 грн. на умовах передплати, що підтверджується виписками по рахунку № НОМЕР_1 за 17.05.2012, 05.06.2012, 06.06.2012, 07.06.2012, 08.06.2012, 14.06.2012, 15.06.2012, 20.06.2012, 05.07.2012, 07.07.2012, 12.07.2012, 19.07.2012, 26.07.2012.

В подальшому, у липні 2012 року в частині 125 492, 50 грн. відбулась заміна боржника на ТОВ «ЕВОРІ ІНВЕСТМЕНТ», який виконав свої зобов`язання в повному обсязі.

Натомість, ТОВ «Ланіс Менеджмент» зобов`язання за договором поставки від 17.04.2012 № 37/63 виконані частково, поставлено товар на 521 600, 00 грн.

У зв`язку із чим у позивача виникла дебіторська заборгованість на 232 907, 50 грн. за виданими авансами.

У той же час, матеріалами справи встановлено, та наголошувалося представником позивача під час розгляду даної справи, що ним було помилково відображено вищезазначену суму, яка є передплатою в рахунок майбутньої поставки товару по Договору № 37/63, за дебетом субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», за яким відображається погашення чи списання кредиторської заборгованості, тоді як суми виданих авансів повинні бути відображені за дебетом субрахунку 371 «Розрахунки за виданими авансами», за яким ведеться облік авансів, наданих іншим підприємствам.

В підтвердження виправленої помилки, позивачем було надано бухгалтерську довідку від 24.06.2019 р., а відповідно до довідки від 25.06.2019 р. безнадійну дебіторську заборгованість у сумі 232 907, 50 грн. було списано.

Суд звертає увагу, що про виправлення вказаної помилки відповідача було повідомлено у поданому запереченні на Акт перевірки від 07.06.2019 року № 121/26-15-14-07-02-10/05503326, втім як встановлено з відповіді, наданої на подані заперечення, вказана інформація взята до уваги не була.

За вказаних вище обставин, суд приходить до переконання, що позивачем за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року правомірно до складу витрат було включено суми витрат, які пов`язані з веденням господарської діяльності та пов`язані з майном третіх осіб, а тому твердження податкового органу про заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або МСФЗ в загальній сумі 21769 678 грн. не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Як встановлено матеріалами справи, податковим органом за результатами перевірки позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 311 278, 00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1 049 022, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 262 256, 00 грн.

Судом встановлено, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 встановлено їх заниження всього на суму 1 066 595 грн.

Підставою такого заниження стало порушення заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або МСФЗ в загальній сумі 21769 678 грн., яке в свою чергу вплинуло на визначення об`єкту оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, беручи до уваги встановлення правомірності включення позивачем до складу витрат суми витрат, які пов`язані з веденням господарської діяльності та пов`язані з майном третіх осіб, суд приходить до висновку, що порушення встановлені в Акті перевірки від 07.06.2019 року № 121/26-15-14-07-02-10/05503326 податкового законодавства в частині завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в частині суми 5 604 799, 15 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 066 595, 00 грн. не ґрунтуються на жодних фактичних і документальних даних, а відтак є лише припущеннями посадових осіб Відповідача с не можуть створювати жодних наслідків для позивача.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, фінансова відповідальність платника податку можлива лише за умови доведення контролюючим органом факту порушення таким платником законодавства з питань оподаткування, чого під час розгляду даної справи встановлено не було.

Відтак, підстави для застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, відсутні.

Таким чином, вказане вище є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в частині суми 5 604 799, 15 грн., а також податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 311 278, 00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1 049 022, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 262 256, 00 грн.

Матеріалами справи також встановлено, що 15.01.2019 року позивачем було направлено до Державної фіскальної служби України податкові накладні від 22.12.2018 року № 93, від 28.12.2018 року № 116, від 31.12.2018 № 124 для реєстрації останніх в ЄРПН за допомогою програмного забезпечення M.e.doc., використовуючи «Єдине вікно подання електронної звітності», що підтверджується відповідними скріншотами, де зазначено дату та час направлення, а саме 15.01.2019 року 21:51, 15:36, 21:55 відповідно.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до скріншоту електронної сторінки Державної фіскальної служби на сайті було розміщено повідомлення наступного змісту: «повідомляємо, що у зв`язку із перенавантаженням серверу ДФС та необхідністю своєчасного прийому податкових накладних/розрахунків коригування, запити щодо отримання відомостей з ЄРПН обробляються із затримкою в часі», тобто сервер ДФС був перезавантажений, що, на переконання суду, могло стати підставою для неотримання контролюючим органом відправлених податкових накладних.

Як вбачається зі змісту положень пункту 201.10 статті 201 ПК України якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 2 «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.

Згідно з пунктом 3 «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо 15 число або останній день місяця припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.

У 2019 році 15 січня (вівторок) був робочим днем.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів про надіслання позивачу квитанцій про прийняття або неприйняття податкових накладних № 93 від 22.12.2018 року, № 116 від 28.12.2018 року, № 124 від 31.12.2018 саме протягом операційного дня 15.01.2019 (з 8-ї години до 20-ї години), а тому відповідно до вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, такі податкові накладні вважаються зареєстрованими в ЄРПН.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що нездійснення реєстрації податкових накладних № 93 від 22.12.2018 року, № 116 від 28.12.2018 року, № 124 від 31.12.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.01.2019 відбулось не з вини позивача. Позивач вчасно намагався (15.01.2019 року) провести реєстрацію податкових накладних № 93 від 22.12.2018 року, № 116 від 28.12.2018 року, № 124 від 31.12.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, вказане вище свідчить про безпідставність застосування до позивача штрафу на загальну суму 527 020,71 грн. за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН, у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення - рішення, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 132, 134, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» (5, м. Київ, вул. Будіндустрії, 9) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 12 липня 2019 року № в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в частині суми 5 604 799, 15 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 12 липня 2019 року № , № повністю.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь Приватного акціонерного товариства «КИЇВОПОРЯДКОМПЛЕКТ» (5, м. Київ, вул. Будіндустрії, 9) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень) 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.02.2020 року.