Справа № 520/9051/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 р.Справа № 520/9051/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Тітов О.М., м. Харків) від 07.11.2019 року по справі № 520/9051/19

за позовом ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного ОСОБА_1 , здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 725702 від 26.05.2009 року, незаконною; зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області як правонаступника Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції зняти арешт, накладений на все майно, належне ОСОБА_1 , здійснений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 725702 від 26.05.2009 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що під час спроби вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном щодо купівлі продажу, нею отримана інформація про наявність обтяження щодо майна на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 725702 від 26.05.2009 року, виданої ВДВС Чугуївського МРУЮ. Проте, позивач зазначає, що не є боржником за жодним виконавчим провадженням.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі № 520/9051/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження у справі, а у випадку не закриття провадження у справі, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

За правилами ч. ч. 1, 7 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформаційною довідкою № 161801830 Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 від 01.04.2019 року у розділі Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказано тип обтяження: арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження: 8749384. Зареєстровано: 26.05.2009 року 17:33:02 за № 8749384 реєстратором: Харківська філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, 61001, Харківська обл., м. Харків, проспект Гагаріна, 20-а (2-й пов.), , 703-55-17, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК № 725702, 26.05.2009, ВДВС Чугуївського МРУЮ.

Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: ОСОБА_1 . Заявник: Відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції. Код 34802733, 63503, м. Чугуїв, вул. Леонова, 4-А.

У зв`язку з цим, 27.05.2019 р. позивач звернулася до відповідача, як правонаступника ВДВС Чугуївського МРУЮ, з заявою про надання інформації про підстави накладення арешту на все нерухоме майно, здійсненного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №725702 виданою 26.05.2009 року ВДВС Чугуївського МРУЮ та просила зняти вказаний арешт, оскільки арешт майна боржника застосовується виключно для забезпечення реального виконання рішення суду та підстави для його чинності відсутні.

Відповідь на вказане звернення Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області позивачу не надано, арешт з майна відповідачем не знято.

У зв`язку з цим, 02.08.2019 року до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області було направлено адвокатський запит за вих. № 3/2-08/19 року щодо підстав накладення арешту на все нерухоме майно та про підстави не зняття вказаного обтяження.

На адвокатський запит 27.08.2019 року надійшла відповідь відповідача за вих.№ 14.15-19/16331 від 19.08.2019 року, яким повідомлено, що згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження (далі АСВП), станом на 19.08.2019 року в державній виконавчій службі по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області відсутні виконавчі документи де боржником є ОСОБА_1 .

Згідно даних спецрозділу АСВП у Відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження № 12987355 про стягнення заборгованості на користь ЗАТ КБ ПриватБанк в рамках якого було накладено арешт на майно боржника.

11.06.2009 року постановою державного виконавця виконавчий документ було виконано фактично в повному обсязі.

Відповідач у відповіді зазначив, що вирішити питання зняття арештів, накладених в рамках завершених виконавчих проваджень, не представляється можливим, у зв`язку із відсутністю матеріалів виконавчих проваджень і документального підтвердження факту реального виконання рішень судів та компенсації боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на користь держави.

Матеріали виконавчих проваджень за 2009-2010 роки знищені у 2013-2014 роках.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , а наявність запису про цей арешт порушує права позивача.

Вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції виходив з того, що справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що предметом розгляду у цій справі є визнання бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного ОСОБА_1 , здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№ 725702 від 26.05.2009 року, незаконною та зобов`язання відповідача як правонаступника Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції зняти арешт, накладений на все майно, належне ОСОБА_1 , здійснений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№ 725702 від 26.05.2009 року.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що згідно з письмовою інформацією відповідача, наданою позивачем до суду, арешт на нерухоме майно, належне позивачу, накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 725702, яка видана ВДВС Чугуївського МРУЮ від 26.05.2009 року. Судом встановлено, що виконавче провадження, у межах якого державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно, належне позивачу, знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідач повідомив, що згідно даних спецрозділу АСВП у ліквідованому Відділі державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження № 12987355, про стягнення заборгованості на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк", в рамках якого накладено арешт на майно боржника.

В свою чергу, в доводах апеляційної скарги відповідач по справі вказав на те, що обов`язок щодо вчинення дій, а саме винести постанову про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження був покладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.04.2009 року по справі № 2-3406/09 в межах забезпечення позову у цій справі.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом апеляційної інстанції ухвалою від 24.12.2019 р. витребувано у Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська належним чином завірені копії матеріалів справи № 2-3406/09 , які надійшли до суду апеляційної інстанції 24.01.2020 р.

З наданих копій матеріалів цивільної справи № 2-3406/09 судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.04.2009 р. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у справі за позовом ЗАТ КБ Приватбанк, зокрема, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.12.2009 р., з урахуванням ухвали суду від 21.12.2012 р. про виправлення описки, позов ПАТ КБ Приватбанк, зокрема, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Заходи забезпечення позову, прийняті ухвалою від 06.04.2019 р., скасовано в повному обсязі.

Тобто, на час звернення позивача до суду є рішення суду у цивільній справі, яким вже скасовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зокрема, і ОСОБА_2 В.

На підставі встановлених вище обставин, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Занд проти Австрії зазначав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судовим розглядом встановлено, що предметом спору у цій справі є вимоги про визнання бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного ОСОБА_1 , здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№ 725702 від 26.05.2009 року, незаконною та зобов`язання відповідача як правонаступника Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції зняти арешт, накладений на все майно, належне ОСОБА_1 , здійснений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№ 725702 від 26.05.2009 року.

При цьому, ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.12.2009 р., з урахуванням ухвали суду від 21.12.2012 р. про виправлення описки, позов ПАТ КБ Приватбанк, зокрема, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду, а заходи забезпечення позову прийняті ухвалою від 06.04.2019 р. (про накладення арешту на майно, зокрема, і ОСОБА_1 ) скасовано в повному обсязі.

З наведеного вбачається, що в цій справі предметом спору є оскарження бездіяльності державного виконавця щодо виконання судового рішення у цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення (в цьому випадку, виконавчим документом є сама ухвала Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.12.2009 р.), зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства.

На підставі цього, колегія суддів вважає, що вимога про визнання бездіяльності органу ДВС, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного позивачу, здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 725702 від 26.05.2009 року та вимога про зобов`язання відповідача зняти арешт, накладений на все майно, належне позивачу, здійснений вказаною постановою, яка приймалася органом ДВС у зв`язку з виконанням ухвали суду у цивільній справі про накладення такого арешту на майно, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Положеннями ст. 239 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та з урахуванням наведених вище норм законодавства, колегія суддів дійшла до висновку рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі № 520/9051/19 підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

З урахуванням зазначеного вище, доводи сторін щодо суті спору на впливають на вирішення цієї справи.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі № 520/9051/19 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі № 520/9051/19 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 12.02.2020 року