Справа № 300/1986/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1986/19 пров. № 857/13968/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Кухтея Р.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі № 300/1986/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення 15.11.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 15.11.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Калуської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні в повному обсязі публічної інформації на запит від 09.09.2019 та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на публічну інформацію від 09.09.2019 та надати позивачу копії документів, запитуваних у запиті, в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», не надав позивачу повну інформацію, яку він просив надати згідно запиту від 09.09.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі № 300/1986/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновків, що позивач вимагає інформацію, яка потребує додаткового аналізу, а також те, що звернувся до неналежного органу. Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі № 300/1986/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що фінансове управління Калуської РДА надало позивачу відповідь по кожному з пунктів його запиту.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що в частині повторного розгляду запиту позивача від 09.09.2019 позовні вимоги направлені до неналежного відповідача, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 36-39), фінансове управління Калуської РДА є самостійною юридичною особою публічного права, окремим органом державної влади, а не структурним підрозділом відповідача.

Як наслідок, позивач вважаючи, що бездіяльністю відповідача порушено його права та інтереси, звернувся до адміністративного суду із позовною заявою, заявивши вимоги не до належного органу державної влади, яким є фінансове управління Калуської РДА.

На підставі наведеного випливає, що в даних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 19.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації шляхом надання інформації про планування місцевого бюджету Копанківської сільської ради на другий квартал 2019 року, а також інформації про виконання планових показників по власних доходах загального фонду бюджету Копанківської сільської ради в процентах за шість місяців 2019 року (а.с. 9-10).

Калуська районна державна адміністрація Івано-Франківської області надала позивачу відповідь листом від 22.08.2019 за №П/29 (а.с. 11-12), в якій заявника проінформовано, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року (стаття 3 Бюджетного кодексу України), а тому відповідно, державний та місцеві бюджети затверджуються на рік. Враховуючи зазначене, запитуваний у пункті 1 запиту документ, а саме «проект місцевого бюджету Копанківської сільської ради на другий квартал 2019 року» не передбачений Бюджетним кодексом України і тому не приймається. Також відповідачем у даному листі зазначено, що відповідно до листа фінансового управління РДА від 21.08.2019 за №169/03-17 (а.с. 13), виконання по власних доходах загального фонду Копанківського сільського бюджету за 6 місяців 2019 року становить 99,5% до уточнених планових показників.

09.09.2019 позивач звернувся із запитом до фінансового управління Калуської РДА, в якому просив надати інформацію, а саме: ким та коли уточнювалися планові показники по власних доходах загального фонду Копанківської сільської ради за 6 місяців 2019 року, на якій сесії це рішення було затверджено, а також просив надати копію регламенту цієї сесії про розгляд змін до бюджету Копанківської сільської ради (а.с. 15).

Фінансове управління Калуської РДА надало позивачу відповідь листом від 13.09.2019 за №187/03-17, згідно якої повідомило позивача, що планові показники власних доходів загального фонду Копанківськогосільського бюджету за підсумками першого кварталу були уточнені рішенням сесії Копанківської сільської ради від 05.04.2019 за №734 «Про внесення змін в бюджет сільської ради на 2019 рік». Також, стосовно пункту 3 запиту позивача від 09.09.2019, фінансове управління Калуської РДА просило звернутись до Копанківської сільської ради, оскільки запитувані дані у фінансовому управлінні Калуської РДА відсутні (а.с. 16).

Позивач, вважаючи таку відповідь фінансового управління Калуської РДА неправомірною бездіяльністю відповідача, звернувся для захисту свого права до суду із даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно зі ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 20 Закону України «Про інформацію» визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом (ч. 1 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Частинами 2 і 3 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary» (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Згідно матеріалів справи, позивачем 09.09.2019 на адресу відповідача направлено запит на отримання публічної інформації, в якому ОСОБА_1 просив надати інформацію, а саме: ким та коли уточнювалися планові показники по власних доходах загального фонду Копанківської сільської ради за 6 місяців 2019 року, на якій сесії це рішення було затверджено, а також просив надати копію регламенту цієї сесії про розгляд змін до бюджету Копанківської сільської ради (а.с. 15).

Даний запит 09.09.2019 отримано фінансовим управлінням Калуської РДА, про що свідчить відтиск штампу з вхідним номером №108.

На виконання вимог статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», фінансове управління Калуської РДА протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту надало позивачу відповідь листом від 13.09.2019 за №187/03-17. У вказаній відповіді фінансове управління Калуської РДА по пунктах 1, 2 запиту позивача від 09.09.2019 зазначено, що планові показники власних доходів загального фонду Копанківського сільського бюджету за підсумками першого кварталу були уточнені рішенням сесії Копанківської сільської ради від 05.04.2019 за №734 «Про внесення змін в бюджет сільської ради на 2019 рік». Також, стосовно пункту 3 запиту позивача від 09.09.2019, фінансове управління Калуської РДА просило звернутись до Копанківської сільської ради, оскільки запитувані дані (Регламент сесії Копанківської сільської ради) у фінансовому управлінні Калуської РДА відсутні (а.с. 16).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що фінансове управління Калуської РДА надало позивачу відповідь по кожному з пунктів його запиту.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що фінансове управління Калуської РДА є самостійною юридичною особою публічного права.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі № 300/1986/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. В. Кухтей
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 12.02.2020 року