Справа № 460/3557/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2020 року м. Рівне №460/3557/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Палій Марія Василівна,

відповідача: представник Нечепорук Леся Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Офісу великих платників податків ДПС
доПриватного акціонерного товариства "Рівнеазот"
про стягнення коштів з рахунків платника податків, -
В С Т А Н О В И В:

Офіс великих платників податків ДПС (далі по тексту позивач, ОВПП, контролюючий орган) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі по тексту - відповідач, ПрАТ «Рівнеазот», товариство) в якому просить суд стягнути з рахунків у банках обслуговуючих платника податків та за рахунок готівки, що належить такому платнику, в рахунок погашення податкового боргу кошти в сумі 78 559 206,11 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податковий борг у відповідача виник у зв`язку із узгодженням сум грошового зобов`язання визначеного згідно податкових повідомлень-рішень контролюючого органу. Також позивач стверджує, що з моменту виникнення податкового боргу він не переривався, що підтверджується поданими позивачем разом із позовом копією ІКП з податку на прибуток підприємств.

Ухвалою суду від 27.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У поданих до суду письмових поясненнях відповідач позовні вимоги не заперечив. Разом з тим, відповідач зазначає, що його основною діяльністю є виробництво мінеральних добрив та очистка стічних вод міста Рівного. Накладення стягнення на майно відповідача та неможливість розрахунків з кредиторами неминуче призведе до його банкрутства. Відтак, реальне виконання судового рішення про стягнення податкового боргу, у разі його постановлення на користь позивача, стане неможливим. В свою чергу, у разі зупинки діяльності відповідача це призведе до надзвичайної ситуації техногенного характеру, як місцевого так і державного рівня. Відповідач вважає, що вимога про стягнення одночасно всієї суми податкового боргу суперечать практиці Європейського суду з прав людини, оскільки при застосуванні захисту суспільного інтересу відсутня пропорційність щодо приватного інтересу підприємства.

Усною ухвалою суду від 18.12.2019 за обґрунтованим клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 27.01.2020.

Усною ухвалою суду від 27/01.2020 за обґрунтованим клопотанням представника відповідача у зв`язку з необхідністю витребування нових доказів розгляд справи відкладено до 12/02.2020.

В судовому засіданні 12.02.2020 представник позивача з підстав наведених у позовній заяві підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 12.02.2020 представник відповідача просила суд у випадку прийняття рішення про задоволення позовних вимог встановити певний порядок та спосіб виконання судового рішення, що за ствердженням відповідача є єдиним можливим способом реально виконати в повному обсязі судове рішення та погасити податковий борг, а також уникнути описаних вище негативних наслідків від зупинення діяльності відповідача.

В судовому засіданні 12.02.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

Відповідач є юридичною особою, яка створена і діє відповідно до законодавства України.

Основними видами господарської діяльності відповідача є виробництво добрив і азотних сполук. Це визнається сторонами та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, відповідно до Договору № 1798 від 25.11.2005 укладеного між ПрАТ «Рівнеазот» та РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» відповідач здійснює очистку каналізаційних, госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне Рівненської області.

Відповідач є платником податку на прибуток підприємств, знаходиться на обліку в Офісі великих платників податків ДПС, що також підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками.

Податковий борг виник з підстав несплати узгодженого податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 14.08.2017 щодо збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 56370086,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1,00 грн.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПКУ після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно п. 129.4 ст. 129 ПКУ пеня, визначена пп. 129.1.1 п. 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Згідно приписів ст. 129 ПКУ позивачу було нараховано суми пені, які містяться в ІКП, додатних до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки відповідач податкове зобов`язання протягом 2014-2019 років здійснював не в повному обсязі та несвоєчасно, то безперервно існував податковий борг відповідача, що виник з 11.03.2014. Сума податкового боргу складає на 15.11.2019 року 78559206,11 грн., який складається з податку на прибуток у розмірі 56370087,00 грн. та пені 22189119,11 грн., що визнається сторонами та об`єктивно підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, в тому числі: розрахунком податкового боргу та непогашеної пені, карткою ІКП.

Суд відзначає, що згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналогічні норми містяться і в Податковому кодексі України (далі ПК України). Зокрема, згідно п. 4.1.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ПК України кожен платник податків зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.14.1.156 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 14.1.175 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Податковим кодексом визначено (п.14.1.137 ст.14), що орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно п. 41.2 ст. 42 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 19-1.1 ПК України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: 19-1.1.22. здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів. Також контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.20.1.34 ст.20 ПК України).

Суд відзначає, що відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Судом з`ясовано, що з метою погашення заборгованості контролюючим органом на адресу ПрАТ «Рівнеазот» направлялась податкова вимога від 24.05.2019 форми «Ю» № 546-48, яка була отримана відповідачем 27.05.2019.

Після направлення позивачем податкової вимоги від 24.05.2019 форми «Ю» № 546-48 податковий борг не був погашений, у зв`язку з чим податкова вимога додатково відповідачу не надсилалася.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно п.п. 14.1.153. п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, податкове зобов`язання платника податків, вважається узгодженим та набуло статусу податкового боргу.

Даних щодо сплати відповідачем податкової заборгованості у розмірі 78559206,11 грн. на дату розгляду справи суду не надані.

Згідно п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 95.1 та п. 95.2 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.2 ст. 95 ПК України передбачено, що 95.2. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, судом встановлено, що відповідач здійснює очистку каналізаційних, госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне Рівненської області, і тому має постійні договірні відносини з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», яке систематично затримує розрахунки за надані відповідачем послуги. В тому числі, відповідно до бухгалтерської довідки відповідача № 19-юд від 03.02.2020 станом на 01.02.2020 заборгованість РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» за надані послуги згідно договору № 1798 від 25.11.2005 складає 24127948,15 грн.

Оскільки, РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» є комунальним неприбутковим підприємством, то погашення наявної простроченої дебіторської заборгованості перед ПрАТ «Рівнеазот» на даний час не здійснюється, у зв`язку з чим, все фінансове навантаження по утриманню, обслуговуванню та підтримці функціонування у належному стані очисних споруд і виплаті заробітної плати працівникам повністю лежить на підприємстві. Адже, перебої у роботі очисних споруд можуть призвести до значного забруднення навколишнього природного середовища регіону, та навіть масштабної екологічної катастрофи.

Крім того, внаслідок тривалого вимушеного простою ПрАТ «Рівнеазот», яке після повного припинення газопостачання, у період з квітня по липень 2017 року повністю припинило виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства, у останнього виникла заборгованість перед працівниками підприємства по виплаті заробітної плати, оплата якої відповідно до ст. 97 КЗпП здійснюється у першочерговому порядку.

Вищенаведені економічні фактори виникнення у ПрАТ «Рівнеазот» податкового боргу є найбільш впливовими, проте не є виключними.

Станом на 01.02.2020 залишок власних обігових коштів на розрахункових рахунках ПрАТ «Рівнеазот» складає 12 879,75 грн. та 59 дол. США, що підтверджується довідкою від 03.02.2020 №17-юд, яка наявна в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи важкий фінансовий стан підприємства суд дійшов висновку, що у відповідача не існує можливості за рахунок власних обігових коштів одночасно погасити податкових борг в розмірі 78 559 206,11 грн.

Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи, що грошові зобов`язання відповідача є узгодженими, але своєчасно не сплаченими, тобто наявний податковий борг, у позивача виникло повноваження на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача, як з платника податків і тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Заперечення відповідача в частині відсутності у нього грошових коштів для погашення податкового боргу з незалежних від нього обставин та причин не можуть бути підставою у відмові в задоволенні позовних вимог про стягнення суми податкового боргу.

Разом із тим суд враховує, що згідно ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 6 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Розглядаючи питання про наявність підстав для визначення порядку та строку, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення в резолютивній частині рішення суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004).

Нормою ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Хоча предметом спору не є оскарження рішень (дій) податкового органу, суд вважає можливим застосувати норми ч. 2 ст. 2 КАС України до справи, що розглядається, за аналогією, так як вони за своєю суттю є універсальними для будь-яких адміністративно-правових спорів і спрямовані на досягнення загального завдання адміністративного судочинства, зазначеного в ч. 1 ст. 2 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського Суду є частиною національного законодавства і є обов`язковими для правозастосування органами правосуддя.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

В Рішенні від 23.09.1982р. (заяви №7151/75, №7152/75) по справі «Спорронг и Льоннрот проти Швеції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд при розгляді спорів повинен визначити, чи було дотримано справедливу рівновагу між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту основних прав приватних осіб.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що у ПрАТ «Рівнеазот» відсутня фактична можливість по одночасній сплаті усієї суми податкового боргу.

Разом з тим, як встановлено судом з бухгалтерської довідки № 21 від 07.02.2020 та відповідно до поданої звітності Форма № 2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2019 року, чистий фінансовий результат становить прибуток 3 686 535 тис. грн. Даний результат містить статті не грошового характеру на загальну суму 3 637 144 тис. грн. Грошовий фінансовий результат складає 49 390 тис. грн. за 9 місяців, що в середньому на місяць становить 5 488 тис. грн.

Склад статей не грошового характеру:

1) У рядку звітності 2120 «Інші операційні доходи» з сумою 3 628 123 тис. грн. включено прибуток від операційної курсової різниці в розмірі 3 628 112 тис. грн. В рядку звітності 2220 «Інші фінансові доходи» включено прибуток від неопераційної курсової різниці в розмірі 11 тис. грн.

2) У рядку звітності 2120 «Інші операційні доходи» з сумою 44 112 тис. грн. розкрито інформацію щодо:

- Зміни вартості каталізаторних систем підприємства на суму 42 856 тис. грн.

- Зміни резерву сумнівних та безнадійних боргів на суму 1 030 тис. грн.

- Зміни резерву по судам та гарантіям на суму 226 тис. грн.

3) У рядку звітності 2180 «Інші операційні витрати» з сумою 35 091 тис. грн. враховані не грошові операції щодо:

- Зміна вартості каталізаторних систем підприємства на суму 2 277 тис. грн.

- Зміна резерву сумнівних на безнадійних боргів на суму 2 679 тис. грн.

- Зміна резерву по судам та гарантіям на суму 30 135 тис. грн.

Заборгованість підприємства перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області станом на 01.02.2020 становить 42 042 тис. грн. З даної заборгованості: 4 656 тис. грн. є зобов`язанням підприємства сплатити на підставі рішень суду щодо судової розстрочки, а 37 386 тис. грн. - заборгованість попередніх періодів, строк сплати яких настав. Тож, для виконання судових рішень та для погашення заборгованості перед Головним управлінням Пенсійного фонду України, ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» планує виконувати платежі в розмірі 1 886 тис. грн. на місяць.

У ПрАТ «Рівнеазот» наявні судові рішення щодо виплат працівникам заборгованості із заробітної плати та інших компенсаційних виплат, пов`язаних з оплатою праці. Станом на 01.01.2020, розрахункова сума зобов`язань становить 14 557 тис. грн. Підприємство перераховує кошти щомісячно в розмірі 1 338 тис. грн. на місяць.

Відповідно до фінансової звітності підприємства, ПрАТ «Рівнеазот» має середній показник прибутку в розмірі 5 488 тис. грн. Та зобов`язання щомісячної сплати заборгованості перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в розмірі 1 886 тис. грн. на місяць та перед Державною виконавчою службою України у розмірі 1 338 тис. грн. на місяць.

Розрахунковий середній залишок грошового прибутку на місяць становить 2 264 тис. грн.

З урахуванням проведеного фінансового аналізу, суд дійшов висновку, що у ПрАТ «Рівнеазот», ймовірне виникнення неплатоспроможності в разі повного погашення податкового боргу без залучення зовнішніх джерел фінансування, та/або здійснення розрахунків дебіторами.

Таким чином, суд вважає встановленим ту обставину, що у випадку задоволення позову без визначення порядку та строків, відстрочення чи розстрочення виконання рішення може призвести до банкрутства відповідача з причин, що частково були поза його волею та можливістю впливу. Це не надасть можливості в повному обсязі виконати судове рішення, а також не відповідатиме засадам справедливості, як основоположному принципу здійснення правосуддя в адміністративних справах, і може розглядатись як надмірний тягар з точки зору судової практики Європейського суду з прав людини. І навпаки, у випадку визначення судом порядку та строків, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, його повне і належне виконання є реальним.

Перелічені вище фактичні обставини справи дозволяють стверджувати про наявність підстав для встановлення порядку та строків, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення в його резолютивній частині, доцільність чого не заперечував у судовому засіданні представник позивача.

Крім того суд враховує, що обладнання, яке забезпечує очистку каналізаційних, госппобутових та промислових стічних вод міста Рівне Рівненської області, знаходяться на балансі відповідача, тому відповідач є єдиним підприємством на території Рівненської області, який може здійснювати очистку каналізаційних, госппобутових та промислових стічних вод. Належне здійснення такої діяльності потребує постійного обслуговування відповідного обладнання, що в свою чергу потребує постійних витрат. У разі відсутності коштів та нездійснення зазначеної роботи, а також відсутності коштів для сплати за надані послуги, надання послуг стане неможливим, що в свою чергу призведе до повної зупинки діяльності відповідача.

В свою чергу, це може стати причиною припинення очищення каналізаційних, госппобутових та промислових стічних вод, в тому числі населенню, соціальним об`єктам (лікарні, школи, садки), органам державної влади.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про наявність достатніх об`єктивних підстав для визначення в резолютивній частині рішення порядку і строків, відстрочення чи розстрочення його виконання, для забезпечення повного та належного виконання судового рішення, з врахуванням суспільних інтересів країни в цілому, населення та мешканців Рівненської області, а також відповідача, як суб`єкта приватного права, фінансовий стан якого зазнав впливу внаслідок рішень і дій підприємств контрагентів та державних органів.

Таким чином, буде дотриманий принцип «пропорційності» втручання держави у приватні права на володіння майном, оскільки воно буде проведене не тільки у суворій відповідності з національним законодавством (ПК України) і в інтересах суспільства, але і буде дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Такий захід буде ефективним з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційним щодо прав відповідача як приватної особи, оскільки дозволяє досягти легітимної мети за допомогою заходів, які є менш обтяжливими для прав і свобод відповідача, для якого ці заходи не стають надмірними. Також цим самим забезпечується виконання самого судового рішення. Так, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

При визначенні порядку та строків виконання судового рішення суд враховує фінансовий аналіз відповідача, відповідно до якого розрахунковий середній залишок грошового прибутку ПрАТ «Рівнеазот» на місяць становить 2 264 тис. грн., що відповідно доводить реальну перспективу протягом 2020-2023 років погасити податковий борг у розмірі 78559206,11 грн., щомісячними платежами у сумі 2182200,17 грн.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська, 11 г, м. Київ, 04119, , місцезнаходження Львівського відділення: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (м. Рівне-17, 33017, ) про стягнення податкового боргу задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (м. Рівне-17, 33017, ) з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що йому належить на користь Державного бюджету України суму податкового боргу у розмірі 78559206,11 грн. (сімдесят вісім мільйонів п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шість грн. 11 коп.) у наступному порядку:

протягом березня 2020 року по лютий 2023 року - у сумі 78559206,11 грн. (сімдесят вісім мільйонів п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шість грн. 11 коп.) зі сплатою до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 2182200,17 грн. (два мільйони сто вісімдесят дві тисячі двісті гривень сімнадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2020 року.

Суддя Зозуля Д.П.