Справа № 755/1218/20
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/1218/20
Провадження №2-а/755/101/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до головного спеціаліста сектору аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. про скасування рішення про примусове повернення в частині заборони подальшого в`їзду в Україну, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянин Грузії ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до головного спеціаліста сектору аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. про скасування рішення про примусове повернення в частині заборони подальшого в`їзду в Україну.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що прибув на територію України 30 грудня 2012 року та станом на 09 серпня 2019 року в порушення вимог Закону тимчасово перебував на території України більше ніж 90 днів протягом 180 днів. 09 серпня 2019 року постановою першого заступника начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Пустовіт О.О. його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 5100 грн. Також. Цього дня головний спеціаліст сектору аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. виніс рішення затверджене першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Пустовіт О.О. про примусове повернення позивача до країни походження, заборонено позивачу в`їзд на територію України строком на 3 роки до 09 серпня 2022 року, зобов`язано позивача покинути територію України до 19 серпня 2019 року.

Він категорично заперечує проти рішення відповідача про примусове повернення до країни походження, в частині заборони в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки, вважає його безпідставним та незаконним, з огляду на наступне.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій ст. 26 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Однак слово «може» супроводжуватись забороною подальшого в`їзду в Україну розглядається законотворцем як правом, а не необхідністю або обов`язком. Тобто, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є необов`язковим, а являється санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження за наявності передбачених Законом підстав.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком натри роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства передбачений ч.1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

09 серпня 2019 року під час прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, що супроводжується забороною подальшого в`їзду в України строком на три роки, головним спеціалістом сектору аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Кравченком Ю.М., не зазначаються підстави передбачені ст. 13 Закону, зокрема, щодо необхідності заборони в`їзду в Україну в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, що це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, відсутні посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті зазначеного рішення, що дає підстави дійти висновку, що рішення є упередженим, необґрунтованим та безпідставним.

Частиною третьою статті 26 Закону передбачено, що один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Разом з тим, оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам Закону, оскільки не містить відомостей про видачу Позивачу одного його примірника, форма оскаржуваного рішення не відповідає Додатку 1 до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду на 06 лютого 2020 року та роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються не пізніше дати розгляду справи.

Копію ухвали суду відповідачем на електронну скриньку отримано 27 січня 2020 року. В той же час, станом на 06 лютого 2019 року відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

В судове засідання позивач громадянин Республіки Грузії ОСОБА_1 та його уповноважений представник - адвокат Пустовий Б.В., не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача - адвокат Пустовий Б.В., подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності, на стягненні судових витрат не наполягав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За вимог ч.2 ст. 288 КАС України адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

В той же час, враховуючи засади (принципи) адміністративного судочинства, верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, розумності строків розгляду справи судом, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки усі учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, представник позивача у подані заяві просить справу розглянути за відсутності сторони позивача, позов підтримує, а відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався та не забезпечив участь у справі свого уповноваженого представника.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що постановою першого заступника начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Пустовіт О.О. від 09 серпня 2019 року громадянин Республіки Грузії ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

09 серпня 2019 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та радмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 19 серпня 2019 року, та заборонено в`їзд на територію України строком на 3 роки до 09 серпня 2022 року.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 09 серпня 2019 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , який знаходився на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Іноземний громадянин прибув в Україну 30 грудня 2012 року через пункт пропуску « Жуляни », з приватною метою до свого брата. Офіційно не був працевлаштований, здійснював підробіток на СТО. Після закінчення дозволеного терміну перебування іноземець не залишив територію України у зв`язку з відсутністю коштів на квиток до Грузії. За посвідкою на тимчасове проживання або отримання дозволу на імміграцію в Україну не звертався. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Республіки Грузії ОСОБА_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимоги ст. 4, ст. 15 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Як роз`яснено в п.18 Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

-в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

-якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

-якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

-якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

-якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

-якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

-якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 09 серпня 2019 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та радмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 із забороною в`їзд на територію України строком на 3 роки до 09 серпня 2022 року, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні взагалі не наведені ні підстави ні мотиви з яких останній виходив приймаючи рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на 3 роки.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, тоді як дане спростування, відповідно до ст. 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача і виходить з того, що відповідач не вмотивував своє рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наведеного, суд вважає, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Республіки Грузії ОСОБА_1 в частині заборони останньому в`їзду на територію України строком на 3 роки до 09 серпня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов громадянина Грузії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до головного спеціаліста сектору аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. (вул. Березняківська, 4А, м. Київ, 02152) про скасування рішення про примусове повернення в частині заборони подальшого в`їзду в Україну - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста сектору аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Кравченко Ю.М. від 09 серпня 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Республіки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на 3 роки до 09 серпня 2022 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: