Справа № 420/7513/19
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7513/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2019 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 20 листопада 2019 року, оформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 20 листопада 2019 року № 31, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення його до присяги адвоката України та видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язання Ради адвокатів Одеської області привести Журило Сергія Сергійовича до присяги адвоката України та видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є посадовою особою місцевого самоврядування та займає посаду начальника управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, маючи стаж роботи у галузі права більше 12 років, що підтверджується копією трудової книжки. За своїми посадовими обов`язками позивач здійснює представництво інтересів юридичного департаменту Одеської міської ради в частині здійснення повноважень управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Після набрання чинності 30.09.2016 року Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким Конституцію України доповнено ст. 131-2 щодо виключного здійснення представництва в суді адвокатом, а також введення, згідно з пунктом 16-1 Перехідних положень, представництва органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно адвокатами з 1 січня 2020 року, позивач задля можливості продовжувати професійну та службову діяльність на займаній посаді, вжив передбачених чинним законодавством України заходів для здобуття права на заняття адвокатською діяльністю.

Так, позивач зазначив, що ним складено кваліфікаційний іспит відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 26.02.2018 року №17-07/18 отримано свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту серії ОД № 000960 від 28.02.2018 року, на підставі направлення Ради адвокатів Одеської області для проходження стажування від 20.03.2019 року серії НОМЕР_1 пройдено шестимісячне стажування, після чого подано заяву про проведення оцінки результатів стажування та видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

На засіданні Ради адвокатів Одеської області, яке відбулось 16.10.2019 року, Рада позитивно оцінила проходження позивачем стажування, однак позивачеві було рекомендовано протягом 30 днів усунути обставини несумісності, передбачені ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», звільнившись із займаної посади в органі місцевого самоврядування. З урахуванням наведеного до присяги адвоката України Журило С.С. приведено не було, та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України не видано.

Позивач повторно звернувся із заявою про приведення його до присяги адвоката України та видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, за результатами розгляду якої на засіданні Ради адвокатів Одеської області, яке відбулось 20.11.2019 року, останньою прийняте рішення про відмову у задоволенні відповідної заяви на підставі ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» про вимоги щодо несумісності.

Поряд з цим, як зазначає позивач, відповідно до протоколу засідання Ради адвокатів Одеської області від 20.11.2019 року обставини відповідності позивача кваліфікаційним вимогам, що висуваються до адвоката, відповідачем визнаються та не заперечуються.

Позивач вважає протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, відмову Ради адвокатів Одеської області у приведенні його до присяги та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення, виходячи з наступного.

Так, позивач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісна з діяльністю адвоката робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Водночас, хоча й у пункті 1 частини першої статті 4 Закону країни «Про засади запобігання і протидії корупції», серед суб`єктів відповідальності за корупційні правопорушення дійсно вказані посадові особи місцевого самоврядування, однак, згаданий Закон втратив чинність з 01.09.2016 року, а з прийняттям нового Закону України «Про запобігання корупції», який введений у дію 26.04.2015 року, будь-яких змін до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з цього приводу не вносилось.

Таким чином позивач вважає, що чинна редакція Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить у собі посилання на несумісність служби в органах місцевого самоврядування із діяльністю адвоката.

Крім того, позивач зазначив, що ч. 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає конкретний спосіб врегулювання обставин несумісності, а саме шляхом подання до ради адвокатів регіону заяви про зупинення адвокатської діяльності. Саме таким чином позивач має намір врегулювати обставини несумісності, пов`язані із проходженням служби в органах місцевого самоврядування.

Як вважає позивач, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є тотожнім із безпосереднім її здійсненням, оскільки законом врегульовано види діяльності несумісні з діяльністю адвоката, а не з набуттям права здійснювати цю діяльність.

На підставі викладеного позивач вважає, що відповідач, вирішуючи питання приведення позивача до присяги та видачі йому свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, допустивши вільне трактування вимог ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», безпідставно визначив дискримінаційні умови набуття посадовими особами місцевого самоврядування права на заняття адвокатською діяльністю. Вказаним порушено принцип рівності у доступі до професії, адже саме введення такої монополії спонукало позивача до набуття статусу адвоката як умови, за наявності якої позивач матиме змогу продовжувати службу в органах місцевого самоврядування При цьому, проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування пов`язане саме із представництвом інтересів органів місцевого самоврядування у суді, щодо якого (представництва) з 01.01.2020 року запроваджено монополію адвокатів.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що Рада адвокатів Одеської області безпідставно позбавила його права на отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, чим порушила його право на правову та професійну визначеність.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Відповідач у строк встановлений судом відзив на адміністративний позов не надав, з клопотаннями/заявами щодо продовження строку на подання відзиву до суду не звертався.

Згідно вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи сторонами не надавались, клопотання та додаткові докази не надходили.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням неявки у судове засідання 03 лютого 2020 року учасників справи, які про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 14 лютого 2020 року за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Позивач - ОСОБА_1 у 2007 році закінчив Одеську національну юридичну академію, здобувши повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», кваліфікація магістр права, про що 03 липня 2007 року отримав диплом магістра серії СК №32906066 (а.с. 18).

02 квітня 2007 року ОСОБА_1 прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування.

З 06 серпня 2007 року ОСОБА_1 працював на посаді помічника прокурора Київського району м. Одеси.

03 лютого 2011 року ОСОБА_1 прийняв присягу працівника прокуратури та до 25 лютого 2016 року проходив службу в органах прокуратури на посаді прокурора.

З 01 березня 2016 року ОСОБА_1 проходить службу в органах місцевого самоврядування посадова особа юридичного департаменту Одеської міської ради, з 03 липня 2018 року по теперішній час - на посаді начальника управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивача БТ НОМЕР_2 (а.с. 24-34).

28 лютого 2018 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області, на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 26 лютого 2018 року №17-07/18, видано ОСОБА_1 про складення кваліфікаційного іспиту серії ОД №000960. Строк дії свідоцтва до 26 лютого 2021 року (а.с. 23).

На підставі направлення серії ОД № 001167 від 20 березня 2019 року, виданого на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 20 березня 2019 року №21, ОСОБА_1 пройшов стажування у адвоката (а.с. 22).

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ради адвокатів Одеської області із заявою, у якій просив за результатами проведеної 16 жовтня 2019 року Радою адвокатів Одеської області оцінки результатів стажування видати йому свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та зупинити адвокатську діяльність у зв`язку з його перебуванням на посаді начальника управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (а.с. 20).

Згідно Витягу з протоколу № 31 засідання Ради адвокатів Одеської області від 20 листопада 2019 року (пункт 5), за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, вирішено відповідно до ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» про вимоги щодо несумісності, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви (а.с. 21).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року №5076-VI.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 зазначеної вище статті Закону наведено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Таким чином, зазначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, з аналізу частини першої цієї статті вбачається, що обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Вимоги щодо несумісності визначає стаття 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність.

Вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката, передбачені пунктом 1 цієї частини, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі).

Отже, несумісною з діяльністю адвоката є, серед іншого, робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а серед них: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Тобто, суб`єктами, на яких поширюється дія даної норми Закону є, зокрема, посадові особи місцевого самоврядування.

Однак, слід зазначити, що Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" втратив свою чинність з 01.09.2016 року.

Таким чином, вказана бланкетна норма права не може мати юридичного застосування безпосередньо на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Водночас, з системного аналізу наведених положень законодавства слідує, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги. Проте, жодний нормативний акт не обмежує осіб, які перебувають на публічній, державній службі, службі в органах місцевого самоврядування брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Лише факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог щодо несумісності, поки особа, яка отримала таке свідоцтво, не почне вчиняти дій, які можуть бути визначені як адвокатська діяльність відповідно до ст.ст 1, 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Так, за приписами ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, частина перша статті 19 Закону визначає види адвокатської діяльності, тобто конкретні активні, безпосередні дії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та безпосередньо здійснює таку діяльність, однак такі обставини можуть бути усунуті на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Таким чином, суд вважає, що відповідач передчасно та безпідставно зазначив в оскарженому рішенні про наявність обставин несумісності.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

За приписами пункту 1 частини першої ст. 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 2 ст. 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати (ч.5 ст.31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Таким чином, суд вважає, що складання особою присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності.

Отже, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність.

Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Також, слід враховувати правову позицію Вищої Ради Правосуддя у рішеннях від 30.05.2017 за № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 за № 3419/0/15-19 про те, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що рішення від 20 листопада 2019 року, викладене в пункті 5 протоколу засідання Ради адвокатів Одеської області від 20 листопада 2019 року № 31, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та складення присяги адвоката, на підставі наявності обставин несумісності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що ж стосується позовних вимог щодо зобов`язання Ради адвокатів Одеської області прийняти у позивача присягу адвоката та видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виконав усі необхідні передумови, зокрема склав кваліфікаційний іспит та успішно пройшов стажування, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", наступними обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є складення присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України (ч. 1 ст. 12 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Таким чином, чинне законодавство визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як встановлено судом позивач не отримав свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та не склав присягу адвоката України в силу прийняття відповідачем рішення в частині вимог щодо несумісності, яке визнано судом протиправним.

При цьому, відповідачем не надано, а судом не встановлено жодних доказів, які б підтверджували наявність будь-яких інших перешкод для видачі позивачу свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю після складення присяги адвоката України.

Як передбачено ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Ради адвокатів Одеської області привести Журило Сергія ОСОБА_2 до присяги адвоката та видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача, оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297, 371 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Одеської області від 20 листопада 2019 року, оформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 20 листопада 2019 року № 31 (пункт 5), про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення його до присяги адвоката України та видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Зобов`язати Раду адвокатів Одеської області привести Журило Сергія Сергійовича до присяги адвоката України та видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Стягнути з Ради адвокатів Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Рада адвокатів Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14; ).

Суддя О.В. Глуханчук

.