Справа № 400/4440/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2020 р. № 400/4440/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 03.12.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі-відповідач) з позовними вимогами про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 5231-К-07 від 03.12.2019 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи - проходження строкової служби на посаді фельдшера в період з 04.05.1978р. по 29.04.1981р. і виплаті грошової допомоги;

зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального медичного стажу, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги як працівнику охорони здоров`я, період строкової військової служби на посаді фельдшера з 04.05.1978р. по 29.04.1981р. і виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій, як медичному працівникові відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 23.10.2019 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В листопаді 2019 року звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про виплату грошової допомоги відповідно до ст. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошової допомоги у зв`язку з відсутністю страхового стажу на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Вказує, що станом на день звернення до відповідача з письмовою заявою про виплату грошової допомоги спеціальний страховий стаж позивача (праця у сфері охорони здоров`я) складає 36 років. При цьому, при обчисленні загального страхового стажу позивача, окрім спеціального страхового стажу, необхідно враховувати наступні періоди: з 04.05.1978 по 29.04.1981 - строкової військової служби на посаді фельдшера.

Ухвалою від 16.12.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4440/19 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.01.2020 року за вх. № 449 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки пільговий страховий стаж позивача складає 32 роки 7 місяців та 29 днів, відсутні законодавчі підстави зарахування строку військової служби позивача до пільгового стажу та з цих підстав відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, оскільки право на виплату такої допомоги мають особи, загальний страховий пільговий стаж яких становить 35 років.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 15.01.2020 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 15.01.2020 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання позивача задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначено пенсію за віком з 23.10.2019 року.

Позивач 19.11.2019 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату десяти пенсій за роботу на посаді фельдшера. Разом із заявою позивач додав довідку з Заводського районного комісаріату від 05.06.2019р. за № 1218р. та довідку з Центрального Архіву Філіал (Архіва ВМФ) від 28 жовтня 2019р. № 11082.

Відповідно до відповіді відповідача від 03.12.2019 № 5231-К-07, позивачу було повідомлено, що за матеріалами пенсійної справи, страховий стаж позивача складає 40 років 5 місяців 25 днів, в тому числі страховий стаж в закладах і на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 32 роки 7 місяців 29 днів. При цьому, період військової служби позивача з 04.05.1978р. по 29.04.1981р. на посаді фельдшера неможливо зарахувати до пільгового стажу, оскільки з наданої архівної довідки неможливо визначити, в якому структурному підрозділі ОСОБА_1 проходив службу та до яких закладів охорони здоров`я відноситься цей заклад. Тому підстави для виплати грошової допомоги, передбаченої ст. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відсутні.

Позивач, не погодившись з Рішенням відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини сторін регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою КМУ від 23.11.2011 № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати».

Відповідно до положень ст. 56 Закону України, "Про пенсійне забезпечення", військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 1 статті 8 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За приписами пунктів "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18 грудня 2013 року № 871, медична служба військової частини відноситься до закладів охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком №909.

Пунктом 5 вказаного Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Суд відмічає, що відповідачем не заперечується наявність таких обов`язкових умов для призначення позивачу виплати у розмірі 10 пенсій, як вихід на пенсію із визначених законодавством посад, неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Однак, відповідач вважає, що відсутня така обов`язкова умова, як наявність у ОСОБА_1 необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах.

Матеріалами справи підтверджується, що пенсію позивачу було призначено із врахуванням загального стажу 40 років 5 місяців 25 днів, з яких 32 роки 7 місяців 29 днів - стаж роботи в закладах охорони здоров`я.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що його спеціальний страховий стаж (у сфері охорони здоров`я) становить 36 років, але відповідачем протиправно не враховано період з 04.05.1978 року по 29.04.1981 року строкової військової служби на посаді фельдшера.

Відповідач, відмовляючи зарахувати вказаний період до роботи в установах охорони здоров`я вказує на те, що неможливо визначити, в якому структурному підрозділі ОСОБА_1 проходив службу та до яких закладів охорони здоров`я відноситься цей заклад.

Довідкою №11082 від 28.10.2019, виданою Філією Центрального архіву ВМФ підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді фельдшера військової частини з 04.05.1978 року по 29.04.1981 року.

Приміткою 3 до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори та інші.

Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради міністрів СССР від 17 грудня 1959 року №1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм прав висловлена Верховним Судом у постанові від 11.12.2018 у справі №701/1231/16-а.

Згідно Наказу Міністерства оборони України №168 від 23.03.2017 року "Про затвердження переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 квітня 2017 року за №511/30379 до закладів охорони здоровя в системі МОУ входять амбулаторно - поліклінічні заклади в тому числі: медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею); медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України).

Проаналізувавши норми матеріального права, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача у частині не включення до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, період проходження позивачем військової служби з 04.05.1978 року по 29.04.1981 року, оскільки судом встановлено, що позивач проходив військову службу в період з 04.05.1978 року по 29.04.1981 року у лавах Збройних сил СРСР на посаді фельдшера військової частини, а відтак, має право на зарахування періоду проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та, відповідно, на одержання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

З урахуванням періоду військової служби позивача, страховий стаж позивача становитиме 36 років, що дає право позивачу, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З огляду на висновки суду, до яких дійшов суду щодо протиправності вказаних дій відповідача, суд вважає, що також позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги як працівнику охорони здоров`я, період строкової військової служби на посаді фельдшера з 04.05.1978р. по 29.04.1981р. та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є законними та обґрунтованими, та такими, що належать задоволенню у повному обсязі.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення від 03.12.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 5231-К-07 від 03.12.2019 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи - проходження строкової військової служби на посаді фельдшера в період з 04.05.1978р. по 29.04.1981р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги як працівнику охорони здоров`я, період строкової військової служби на посаді фельдшера з 04.05.1978р. по 29.04.1981р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.02.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва