Справа № 560/3886/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3886/19
РІШЕННЯ

іменем України

13 лютого 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: 1) визнати протиправними дії Дунаєвецької міської ради від 29.06.2019, про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2.00 га. для ведення селянського господарства ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Дунаєвецьку міську раду надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2.00 га, кадастрового номера :08:003:2004 для ведення селянського господарства ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач листом від 27.06.2019 за № 1437/02.08-20 повідомив позивача, що за результатами розгляду було прийняте рішення, що заява задоволенню не підлягає. Зазначає, що відповідач порушив норми Земельного кодексу України та принцип розсудливості, оскільки дії відповідача спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації законного права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 16.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

27.12.2019 судом отримано відзив на позов за №02.05-12/2934 від 23.12.2019, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що розглянувши заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, а також опрацювавши наявну в міській раді інформацію, було встановлено, що рішенням другої сесії шостого скликання Дунаєвецької міської ради від 28 грудня 2010 року № 20- 2/2010 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,3191 га для ведення особистого селянського господарства із резервних територій м. Дунаївці по вул. 1-го Травня. Враховуючи одноразовість отримання земельної ділянки у власність та той факт, що позивач раніше скористався своїм правом і отримав у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (0,3191 га), ОСОБА_1 листом від 22.05.2019 було повідомлено, що його заява задоволенню не підлягає (арк. спр. 25-26).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд встановив та дійшов наступних висновків.

Позивач звернувся до голови міської ради Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади із письмовою заявою від 11 травня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади орієнтовною площею 2,00 га. До заяви додано документи: копія паспорта, копія посвідчення, графічні матеріали (арк. спр. 28).

Листом від 22.05.2019 № 1039/02.08-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до п. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, провадиться один раз кожному виду використання. Також повідомлено, що рішенням Дунаєвецької міської ради № 20-2/2010 р. від 28.12.2010 позивачу передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,3191 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервних територій в м. Дунаївці по вул. 1-го Травня. Враховуючи зазначене заява задоволенню не підлягає (арк. спр. 9).

Згідно з рішенням другої сесії 6 скликання Дунаєвецької міської ради №20-2/2010 від 28.12.2010, зокрема, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3191 га (арк. спр.32).

Отже, позивач набув права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення другої сесії 6 скликання Дунаєвецької міської ради №20-2/2010 від 28.12.2010, що встановив відповідач, і про це повідомив позивача листом від 22.05.2019 за № 1039/02.08-20.

Відповідно до Інформації з Державних реєстрів по параметрах запиту щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, відомості відсутні (арк. спр.48-49).

Листом відповідача за 02.05-12/2932 від 23.12.2019, суд повідомлено в тому числі про те, що заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на сесії міської ради не розглядалась (арк. спр. 33).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №803/1244/16.

При цьому, згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи щодо земельних питань передбачає прийняття рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року по справі №826/8844/16.

Отже, міською радою не розглядалося питання позивача на пленарному засіданні сесії, та за результатами розгляду не було прийнято рішення, що вказує на відповідну бездіяльність відповідача, котра є протиправною.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №461/2782/17.

У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 по справі № 9901/414/18 зазначено, що під діями суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти активну поведінку, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних чи юридичних осіб. В той же час, під бездіяльністю розуміється пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка також може вплинути на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичних та юридичних осіб. При цьому така бездіяльність призвела або могла призвести до певних негативних наслідків для громадянина чи юридичної особи і за своїм призначенням спрямована на зміну юридичного та фактичного стану цих осіб.

Порушення прав та інтересів позивача виникло внаслідок неприйняття рішення за результатами розгляду його заяви, тобто внаслідок не вчинення відповідачем дій, які він повинен і міг вчинити, тобто, має місце бездіяльність, а не дії. Тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу, за відсутності такої відмови, слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, відповідач повинен здійснити перевірку відповідності місця розташування бажаної земельної ділянки з урахуванням дотримання замовником вимог законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, після чого прийняти рішення.

При цьому, як встановлено судом, відповідач рішення по заяві позивача не прийняв, згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону №280/97-ВР на пленарному засіданні ради, обмежившись написанням листа від 22.05.2019 № 1039/02.08-20, яким ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у задоволенні його заяви з зазначенням причини відмови, а саме ч.4 ст.ст.116 ЗК України.

Згідно з ч.4 ст.116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Отже, громадянин України може тільки один раз реалізувати право безоплатного отримання у власність кожного з виду використання у визначених розмірах, що визначено в ч.4 ст.116 та ч.1 ст.121 ЗК України.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям відповідного рішення. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2018 року по справі №804/1469/17 та від 29.01.2019 по справі №824/332/17-а.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд, з урахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду та обставин справи, приходить до висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірність неприйняття рішення за заявою позивача, що підтверджено доказами, які перевірено судом. Порушені права позивача мають бути захищені шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, потрібно враховувати, що рішення повинно бути прийнято, відповідно до вимог п.34 ч.1 ст. 26 Закону №280/97-ВР, ч.7 ст.118 ЗК України, на пленарному засіданні ради, з урахуванням в тому числі факту отримання позивачем безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3191 га, згідно рішення 2-ї сесії 6-го скликання Дунаєвецької міської ради №20-2/2010 від 28.12.2010, і подання позивачем заяви від 11.05.2019 про надання дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дунаєвецької міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 11 травня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади орієнтовною площею 2,00 га.

Зобов`язати Дунаєвецьку міську раду розглянути у строки та в порядку, передбаченому ст. 118 Земельного кодексу України, заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади орієнтовною площею 2,00 га, із прийняттям рішення відповідно до ст.ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13 лютого 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії - НОМЕР_2 )
Відповідач:Дунаєвецька міська рада (вул. Шевченка, 50, м. Дунаївці, Хмельницька область, 32400 , код ЄДРПОУ - 04060714)
Головуючий суддя А.І. Петричкович