Справа № 520/12563/19
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків

12 лютого 2020 р. справа №520/12563/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мар`єнко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) щодо зменшення розміру підвищення пенсії, як учаснику бойових дій, при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2007 у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) перерахувати розмір підвищення пенсії позивачу, як учаснику бойових дій, виходячи з розрахунку 150 % мінімальної пенсії за віком з 01.09.2000 та здійснити виплату підвищення пенсії в цьому розмірі з 01.09.2000, однією сумою, із врахуванням раніше виплачених сум та індексації;

- виплатити позивачу заборгованість підвищення до пенсії з 01.09.2000 однією сумою;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перераховувати розмір пенсії позивачу, виходячи з розрахунку підвищення пенсії позивачу, як учаснику бойових дій, на 150 % розміру мінімальної пенсії за віком в подальшому.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФ в Харківській області з 01.01.2007, до вказаного часу нарахування та підвищення пенсії проводив Харківський обласний військовий комісаріат. Також позивач зазначив, що, оскільки на час звільнення діяв Закон України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" , у редакції від 21.09.1999, позивач як учасник бойових дій, має право на підвищення пенсій за вислугу років у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Ачкасова В. через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач на час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством.

Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Також від представника відповідача - Дзюби К. через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Враховуючи клопотання позивача та представника відповідача, а також враховуючи положення ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ .

Позивач є учасником бойових дій і має відповідний статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII.

Суд зазначає, що повноваження щодо призначення та виплати пенсій військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перейшли до органів Пенсійного фонду з 01.01.2007. Як вбачається з матеріалів справи, пенсійна справа до ГУ ПФ України в Харківській області надійшла сформованою від Харківського обласного військового комісаріату.

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , витяг з якої надано відповідачем до матеріалів справи, до основного розміру пенсії встановлено і виплачується підвищення, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII, в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком з 01.09.2000 по 30.06.2003 у сумі 1908,12 грн.

Розмір мінімальної пенсії за віком на період до 01.10.2003 був визначений постановами Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 березня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 березня 1996 року" від 19.03.1996 р. № 342, "Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року" від 26.07.1996 р. №831, складав 16,62 грн.

Підвищення до пенсії позивачеві як учаснику бойових дій у період до 01.01.2006 року виплачувалось виходячи з розміру, визначеного постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" від 3 січня 2002 року №1, який складав 19,91 грн.

Суд зазначає, що у пункті 2 постанови «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), а також у положеннях постанов "Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 березня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 березня 1996 року" від 19.03.1996 р. № 342, "Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року" від 26.07.1996 р. №831, Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок підвищення до пенсії за вислугу років, усупереч положенням зазначених статей Законів, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії за вислугу років виступає мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статтею 28 Закону № 1058-ІV, яка набрала чинності 12 січня 2005 року.

За змістом частини 1 статті 28 Закону № 1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Суд зазначає, що положення ч. 3 ст.28 Закону № 1058-ІV, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімальної пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачеві як учаснику бойових дій, починаючи з 16 березня 2006 року застосуванню підлягають положення статті 12 Закону № 3551-ХІІ та статті 15 Закону № 2262-ХІІ, а не постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом його прав.

Законом № 2939-IV внесено зміни, зокрема, до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ (набрали чинності з 1 липня 2006 року), відповідно до яких, учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вказане положення Закону № 2939-IV не змінювалось, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавалось.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Вищого адміністративного суду від 27.01.2016 по справі №1407/2а-10476/11.

Згідно Витягу з пенсійної справи, що надано відповідачем до суду, позивачу до 01.01.2006 виплачувалася пенсія, як учаснику бойових дій, виходячи з розрахунку 150% мінімальної пенсії за віком, відповідно, з 1 липня 2006 року підвищення до пенсії виплачувалося позивачу у розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто, у розмірі, встановленому законом, який був чинним на той час.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру підвищення пенсії, як учаснику бойових дій, при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2007 у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно, позовні вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати розмір підвищення пенсії позивачу, як учаснику бойових дій, виходячи з розрахунку 150 % мінімальної пенсії за віком з 01.09.2000 та здійснити виплату підвищення пенсії в цьому розмірі з 01.09.2000, однією сумою, із врахуванням раніше виплачених сум, та в подальшому її виплачувати, не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо позовних вимог в частин зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії з 01.09.2000, суд зазначає наступне.

Питання індексації пенсій врегульоване Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», в редакції, що діяла на час спірних правовідносин та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 5 Порядку індексації сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Враховуючи викладене, а також розмір пенсії позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії з 01.09.2000.

Щодо позовних вимог в частині виплатити позивачу заборгованість підвищення до пенсії з 01.09.2000 однією сумою, суд зазначає, що в ході судового розгляду не встановлено наявність у відповідача заборгованості по пенсії перед позивачем в розмірі 150% мінімальних пенсій за віком з 01.09.2000, через що у задоволені цих позовних вимог належить відмовити.

Стосовно дотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що згідно положенням ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1 ст. 122 КАС України).

Таким чином, діюче законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених норм законодавства вбачається, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь - яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави вважати, що позивачем пропущено строк на звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 1 ст. 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії належить відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 291, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2020 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.