Справа № 520/13371/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 лютого 2020 р. № 520/13371/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі- Мурадли А.І.

за участі представників сторін:

позивача - Махоніна О.С.

відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ) про скасування податкової консультації,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якому просила суд скасувати податкову консультацію Державної податкової служби України від 11.09.2019 р. № 111/6/99-00-04-07-03-15/ІПК та зобов"язати Державну податкову службу України надати податкову консультацію щодо практичного використання норм податкового законодавства ФО-П ОСОБА_2 (ПІН НОМЕР_1 ) на її звернення від 19.08.2019 б/н з урахуванням опису питань та фактичних обставин, що порушуються таким платником, а також наданих первинних документів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд вважає вказати наступне.

Судом встановлено, що ФО- ОСОБА_3 ОСОБА_1 знаходиться на податковому обліку у Харківській ДПІ ГУ ДПС у Харківській області та є платником податку другої групи спрощеної системи оподаткування, а також має у власної ті будівлі (споруди) та земельні ділянки на яких фактично розташовані такі об`єкти нежитлової нерухомості, технічні засоби (обладнання) та які використовуються підприємцем у господарській діяльності для задоволення виробничих потреб.

Суд вказує, що у відповідності до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) або землекористувачі, при ньому об`єктом оподаткуванню земельним податком є земельні ділянки або земельні частки (паї), які перебувають власності або користуванні платника (вимоги п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України).

Тобто, за загальним правилом, у розумінні вимог ст.ст. 269,270 Податкового кодексу України, власники земельних ділянок є платниками земельного податку.

Встановлено, що для здійснення своєї господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 використовує будівлю, а також земельні ділянки на якій вона знаходиться, а саме для виробництва виробів з деревини та їх подальшого продажу (в таких приміщеннях знаходив виробниче обладнання, склади та працюють робітники пов`язані з виробництвом продукції).

На підставі вищезазначеного ФО-П ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки, яка фактично використовується у її господарській діяльності.

Згідно з п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та поданий податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаро-виробництва.

Таким чином, виходячи з положень п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України ФО-П ОСОБА_1 , перебуваючи на другій групі спрощеної системи оподаткування та використовуючи земельну ділянку, яка перебуває у її власності для здійснення господарської діяльності, звільняється від обов`язку нарахувати та сплачувати земельний податок. Вказана позиція зокрема підтверджується роз`ясненнями ДФС України, що містяться на загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі «ЗІР», Індивідуальною податковою консультацією від 29 червня 2017 року № 900/П/99-99-13-03-01-14/ІПК, податковою консультацією, що затверджена наказом МФУ від 06 липня 2018 року «Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю, індивідуальними податковими консультаціями ДФС України від 29 листопада 2018 року ІУЬ 5020/ІПК/04-36-12-04-21, а також підтверджується практикою Верховного суду України (рішенням Верховного суду від 08 серпня 2018 року по справі № 820/5485/17).

У відповідності до п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з п. 52.3 ст. 52 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Відповідно до п. 14.1.172 - 1 ст. 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Тобто, на думку суду, за результатом звернення платника до ДФС України з податковою консультацією контролюючий орган повинен надати податкову консультацію, яка за своєю правовою природою є фактично відповіддю на питання платника та повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику щодо практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин (дана позиція підтверджується рішенням Верховного суду України від 16.10.2018 р. № 820/4461/17).

Окрім того, виходячи зі змісту положень п. 14.1.172 -1 ст. 14, п.п. 52.1, 52.3 ст. 52 Податкового кодексу України у випадку якщо платником разом зі зверненням на отримання податкової консультації долучено копії бухгалтерських га реєстраційних документів, необхідних для дослідження питання та надання податкової консультації, контролюючий орган повинен надати податкові консультації з питань саме практичного використання законодавства з врахуванням питань та фактичних обставин, на які посилається платник.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, 19.08.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до ДФС України з податковою консультацією та надала копій необхідних бухгалтерських та реєстраційних документів по наступним питанням: чи звільняється у 2019 році ФО-П ОСОБА_1 (платник, що перебуває на другій групи спрощеної системи оподаткування) від обов`язку нараховувати та сплачувати податок на майно (в частині земельного податку), якщо така земельна ділянка знаходиться у власності підприємця га використовується ним у його господарської діяльності; чи звільнялась у 2018 році Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (платник, що перебуває на другій групи спрощеної системи оподаткування) від обов`язку нараховувати та сплачувати податок на майно (в частині земельного податку), якщо така земельна ділянка знаходиться у власності підприємця та використовується ним у його господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатом розгляду звернення підприємця ДФС України направило на адресу позивача відповідь від 11.09.2019 р. № 111/6/99-00-04-07-03-15/ІПК, згідно з якою контролюючий орган дублює норми законодавства, на які посилався платник при складанні звернення на отримання податкової консультації без опису питань та врахування фактичних обставин, зазначених платником у зверненні, тобто, як встановлено судом, контролюючий орган не надав відповіді та роз`яснень на поставлені платником питання, а також не надав роз`яснень щодо практичного застосування норм законодавства при здійсненні підприємцем своєї господарської діяльності, що, на думку суду, є порушенням вимог п. 52.3 ст. 52 Податкового кодексу України.

Також суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п. 52.6 ст. 52 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, проводить періодичне узагальнення індивідуальних податкових консультацій, а також аналізує обставини, що свідчать про неоднозначність окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, шляхом надання узагальнюючих податкових консультацій, які затверджуються наказом цього органу.

Абзацом третім п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

В свою чергу згідно з узагальнюючою податковою консультацією, що затверджена наказом МФУ від 06.07.2018 р. № 602 «Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю» контролюючий орган зазначає, що фізична особа - підприємець - платник єдиного податку, який використовує будівлі (споруди), їх частини для провадження господарської діяльності та який оформив відповідно до законодавства свої права на земельну ділянку під такими об`єктами, не повинен сплачувати земельний податок.

Суд зазначає, що у рішенні ДПС України від 7.11.2019 р. № 865716/99-00-08-05-04, яким у порядку ст. 56 Податкового кодексу України задоволено скаргу ФО-П ОСОБА_4 , контролюючим органом зроблено висновок, що платник другої групи спрощеної системи оподаткування, використовуючи земельну ділянку для здійснення господарської діяльності, звільняється від обов`язку нарахувати та сплачувати земельний податок.

Вищенаведене є додатковим доказом про невідповідність податкової консультації ДПС України від 11.09.2019 р. №111/6/99-00-04-07-03-15/ПІК вимогам податкового законодавства.

Таким чином, з урахуванням положень п. 52.3. ст. 52 Податкового кодексу, суд приходить до висновку, що податкова консультація ДПС України від 11.09.2019 р. № 111/6/99-00-04-07-03-15/ІПК не відповідає вимогам діючого законодавства, а відповідно підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з грав людини. Згідно висновків Конституційного суду України, викладених в рішенні № 17- рп/2010 від 29.06.2010 року, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

В Рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року та у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, визначено, що ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, перш за все, щоб такі заходи (забезпечення сплати податків) мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з приводу фіскальних питань, яка призводить до його суперечливого тлумачення, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону» та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права платників податків.

Відповідно до вимог п. 4.1.4 ПК України, податкове законодавство України серед іншого ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Положення п. 4.1.4 ПК України, у системному зв`язку з положеннями п. 7.3, п. 5.2 ПК країни функціонально покликані забезпечувати правову визначеність у сфері оподаткування, яка є умовою дотримання принципу верховенства права у податкових правовідносинах та є гарантією здійснення особою конституційного права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати податкову консультацію Державної податкової служби України від 11.09.2019 р. № 111/6/99-00-04-07-03-15/ІПК.

Зобов`язати Державну податкову службу України надати податкову консультацію щодо практичного використання норм податкового законодавства ФО-П ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_1 ) на її звернення від 19.08.2019 б/н з урахуванням опису питань та фактичних обставин, що порушуються таким платником, а також наданих первинних документів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення у повному обсязі складено 13 лютого 2020 року.

Суддя Зінченко А.В.