Справа № 160/11463/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.11.2019 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення №230/03-08/19 від 22.08.2019 р. відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсійний стаж роботи з травня 1977 по березень 1999 року в колгоспі «Росія», КСП «Росія» та призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
28.11.2019 від позивача до суду на виконання ухвали надійшов уточнений адміністративний позов, у якому позовні вимоги позивачем викладені у наступній редакції:
- визнати незаконним та скасувати рішення №230/03-08/19 від 22.08.2019р. Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у призначенні пенсії за віком як незаконне та протиправне, що призвело до порушення прав, свобод та законних інтересів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсійний стаж - стаж роботи з травня 1977 по березень 1999 року в колгоспі «Росія», КСП «Росія», з січня 1991 р. по грудень 1995 рік та призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зазначені вимоги позивач обґрунтовує наступним:
- позивач звернувся до відповідача 18.07.2019 року з заявою про призначення пенсії за віком;
- рішенням №230/03-08/19 від 22.08.2019р. було відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу;
- за документами, наданими для призначення пенсії, загальний стаж зараховано по 30.06.2019 р. та складає 14 років 6 місяців 22 дні;
- до трудового стажу не зараховано періоди роботи у колгоспі «Росія» за період з 1977 по 1990 року, оскільки записи в трудовій книжці колгоспника не відповідають нормам ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, не враховано періоди роботи у колгоспі «Росія» згідно архівної довідки за №329-М від 18.07.2019, оскільки в відомостях за 1991-1995 рр. по батькові записано зі скороченням, та період з 22.02.2004 по 17.08.2004 отримання допомоги по безробіттю, оскільки відсутня дата наказу у трудовій книжці;
- належність стажу роботи в період з 1977 по 1995 роки в колгоспі можуть підтвердити громадяни : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
- факт належності архівної довідки №329-М від 18.07.2019 року підтверджується копією паспорта, копією трудової книжки, також стаж роботи у колгоспі підтверджується іншою архівною довідкою №500 віл 04.11.2019 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та витребувано додаткові докази від відповідача у справі.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
17.12.2019 від відповідача до суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про долучення витребуваних судом документів.
24.12.2019 року засобами електронного зв`язку до суду надійшов відзив на позов, в якому
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що загальний стаж позивача складає 14 років 6 місяців 22 дні (при необхідних 26 р.), що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.07.2019 року звернувся до Криничанського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області з заявою та документами для призначення пенсії за віком, до заяви було додано копії: паспорта громадянина України та довідки про присвоєння РНОКПП, диплома, трудових книжок, військового квитка та довідку про заробітну плату від 18.07.2019 року №329-М.
Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2019 р. № 230/03-08/19 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зазначено, що до трудового стажу не враховано періоди роботи у колгоспі «Росія» за період з 1977 по 1990, оскільки записи в трудовій книжці колгоспника не відповідають нормам ведення трудових книжок відповідно до Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310. Не враховано періоди роботи у колгоспі «Росія» згідно архівної довідки за №329-М від 18.07.2019 року, оскільки в відомостях за 1991-1995 рр по батькові записано зі скороченням, та період з 02.04.2004 по 17.08.2004 отримання допомоги по безробіттю, оскільки відсутня дата наказу у трудовій книжці.

Не погоджуючись з відмовою органу Пенсійного фонду України зарахувати до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії, періоду роботи з травня 1977 по березень 1999 року в колгоспі «Росія», з січня 1991 р. по грудень 1995 в колгоспі «Росія» та призначенні пенсії, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі - Положення №28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII.

Згідно із пунктом "а" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з цим, статтею 56 вказаного Закону до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" також визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також, згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника № 142 ОСОБА_1 працював (був прийнятий у члени колгоспу) трактористом, телятником, слюсарем, з травня 1977 року по березень 1999 року в колгоспі «Росія», який 12.05.1993 року був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «Росія» (військова служба з 19.11.1977 року по 17.12.1979 року).

У трудовій книжці також зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:

- за 1977 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 141, при встановленому мінімумі 141,

- за 1980 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 140, при встановленому мінімумі 170,

- за 1981 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 280, при встановленому мінімумі 280,

- за 1982 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 281, при встановленому мінімумі 281,

- за 1983 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 286, при встановленому мінімумі 286,

- за 1984 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 332, при встановленому мінімумі 332,

- за 1985 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 295, при встановленому мінімумі 295,

- за 1986 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 317, при встановленому мінімумі 317,

- за 1987 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 327, при встановленому мінімумі 327,

- за 1988 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 356, при встановленому мінімумі 356,

- за 1989 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 352, при встановленому мінімумі 352,

- за 1990 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 346, при встановленому мінімумі 346,

- за 1991 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 366, при встановленому мінімумі 280,

- за 1992 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 363, при встановленому мінімумі 363,

- за 1993 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 361, при встановленому мінімумі 300,

- за 1994 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 360, при встановленому мінімумі 300,

- за 1995 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 284, при встановленому мінімумі 300,

- за 1996 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 275, при встановленому мінімумі 275,

- за 1997 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 67, при встановленому мінімумі 67,

- за 1998 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 347, при встановленому мінімумі 295,

- за 1999 рік - виконання річного мінімуму трудової участі - 68, при встановленому мінімумі 300.

Крім того, відповідно до запису трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 19.11.1977 року по 17.12.1979 рік позивач перебував на військовій службі в Радянській армії.

В архівній довідці про відпрацьовані вихододні ОСОБА_1 в колгоспі «Росія», КСП «Росія» №500 від 04.11.2019 року також зазначено кількість вироблених трудоднів, за кожний рік за місяцями.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

Підставою для відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії періоду роботи у колгоспі «Росія» за період з 1977 по 1990, оскільки записи в трудовій книжці колгоспника не відповідають нормам ведення трудових книжок відповідно до Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310. Не враховано періоди роботи у колгоспі «Росія» згідно архівної довідки за №329-М від 18.07.2019 року, оскільки в відомостях за 1991-1995 рр по батькові записано зі скороченням.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення відповідних граф трудових книжок, внесення записів до неї, засвідчення їх печатками покладено саме на роботодавця. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки Позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Окрім того, суд зазначає, що згідно статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити трудовий стаж позивача.

З урахуванням викладеного, та враховуючи відомості трудової книжки колгоспника № 142 ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позивач дійсно працював у якості тракториста, телятника, завідувача молочної товарної ферми з травня 1977 року по грудень 1995 року в колгоспі «Росія» (після реорганізації КСП «Росія»), при цьому позивач відпрацював за вказаний період часу кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік в повному обсязі (крім 1980, 1995, 1999 року), що підтверджується трудовою книжкою Позивача.

Водночас, як уже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин, тому, оскільки до суду не надані докази поважності причин невиконання ОСОБА_1 у 1980, 1995, 1999 роках прийнятого річного мінімуму трудової участі, то зарахуванню до трудового стажу підлягає фактично відпрацьований час.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 1977 року по грудень 1995 року в колгоспі «Росія» (після реорганізації КСП «Росія») до страхового стажу, за виключенням 1980, 1995, 1999 року, у якому зарахуванню підлягає фактично відпрацьований час.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з врахуванням стажу за період роботи з травня 1977 року по березень 1990 року у колгоспі «Росія», з січня 1991 року по грудень 1995 року у КСА «Росія», то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію, проте вважає за потрібне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 18.07.2019 про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією від 15.11.2019 року № 23771059.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 384,20 грн. (50%).

Відповідно до вимог ст. 263 КАС України, справа повинна була бути розглянута до 02.01.2020 року.

При цьому, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. перебувала у щорічній відпустці з 27.12.2019 по 27.01.2020 року.

Згідно ч. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, справу було розглянуто 28.01.2020 року.

Керуючись статтями 9, 73-77, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №230/03-08/19 від 22.08.2019 р. відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2019 року про призначення пенсії за віком, відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири гривні, 20 коп).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно