Справа № 440/3809/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.В. Гіглава
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р. Справа № 440/3809/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2019, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/3809/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної соціальної служби України , Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації , Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини

про визнання порушення права на власність, визнання дій незаконними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної соціальної служби України (далі по тексту відповідач 1, ДСС України), Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі по тексту відповідач 2, ДСЗН ПОДА), Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради (далі по тексту відповідач 3, УСЗН ВК КР в м. Полтаві ради), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Уповноважений Верховної ради з прав людини (далі по тексту третя особа), в якому просила суд:

-визнати порушеним права на власність ОСОБА_1 , як інваліда війни 1 групи на володіння щорічною разовою грошовою допомогою до 5 травня за 2019 рік, встановленою Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" №367-ХІV від 25.12.1998 в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, через порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правових висновків остаточних рішень Європейського суду з прав людини, в пункті 23 у справі "Сук проти України", (CASE OF SUK v. UKRAINE; Заява №10972/05; остаточне рішення від 10.03.2011), в пункті 23 у справі "Кечко проти України" (Kechko v. Ukraine, Заява №63134/00) - (якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним), що порушує права позивачки ОСОБА_1 як людини;

-визнати незаконними сумісних (солідарних) дій і одночасно сумісної бездіяльності Державної соціальної служби України, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради у зв`язку з їх пасивною поведінкою відносно реалізації своїх повноважень щодо контролю відповідних органів виконавчої влади для забезпечення соціальних гарантій особам - ветеранам війни - інвалідам війни, які захищали Батьківщину, через порушення законних інтересів ОСОБА_1 стосовно виплати щорічної допомоги до 5 травня за 2019 рік розміром 10 мінімальних пенсій за віком (1497*10) = 14970 грн, відповідно до чинної норми прямої дії статті 13, частини 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та висновків в постанові Верховного Суду України від 11.11.2008 у справі №21-84во08, на підставі посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.06.2005, яке підтверджує статус ОСОБА_1 , як ветерана війни - інваліда війни 1 групи та документів, що свідчать про безпосередню участь ОСОБА_1 у захисті Батьківщини: - партизанський квиток №15019, - орденська книжка "За мужність" серія АТ № №168379, - посвідчення до медалі "Захиснику вітчизни" серія НОМЕР_2 , з урахуванням вимог частини 5 статті 17, частини 2 статті 19 Конституції України та правових висновків Конституційного Суду України в рішеннях від 18.12.2018 №12-р/2018, від 01.12.2004 №20-рп/2004, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права власності, які гарантують та захищають право ветерана війни від незаконних дій та однозначно бездіяльності органів влади;

-стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти за незаконні дії та бездіяльність з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як установи соціального захисту, яка безпосередньо відповідає за щорічні виплати допомоги до 5 травня ОСОБА_1 з метою забезпечення відшкодування шкоди, яка виникла через неповну виплату щорічної допомоги до 5 травня в 2019 році загальним розміром 11120 грн (14970 грн - 3850 грн) на підставі доказу - відповіді Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 23.09.2019 №08-09/7837 до позивачки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачка звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи, а саме: порушено право позивачки на власність, встановлене ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 23.10.1993.

У поданих до суду письмових відзивах на апеляційну скаргу відповідачі - Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її вимог.

Державна соціальна служба України, третя особа: Уповноважений Верховної ради з прав людини правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивачка є інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

18.09.2019 позивачка звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, в якій просила звернутися до центрального органу виконавчої влади для вирішення питання щодо нарахування та виплати до 30.09.2019 ій разової грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік в розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновків Конституційного Суду України в рішенні від 18.12.2018 №12-р/2018.

Листом від 23.09.2019 №08-09/78-37 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради повідомило позивачку, що виплата разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік їй вже була проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 №237, в розмірі, що складає 3850 грн. Щорічне нарахування та виплату вищевказаної допомоги проводить Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.

20.09.2019 №08-09/7817 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради підготовлено та направлено на адресу Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації запит щодо нарахування та проведення виплати до 30 вересня відповідного року разової грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік в розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновків Конституційного суду України викладених у рішенні від 18.12.2018 за №12-р/2018.

Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації 18.10.2019 надано відповідь на вищезазначений запит Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, в якій зазначено, що правові підстави для звернення Департаментом до центрального органу виконавчої влади для вирішення питання нарахування та виплати позивачці разової грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік у сумі 14790 грн з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 18.12.2018 №12-р/2018 відсутні, оскільки питання виплати вказаної допомоги врегульоване постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 №237, розміри виплати в цій постанові встановлені в конкретному розмірі і є незмінними, неконституційною вказана постанова не визнавалася.

Не погоджуючись із розміром виплаченої допомоги до 5 травня за 2019 рік в сумі, що склала 3850 грн., позивачка звернулася до суду з даним позовом, оскільки вважає, що має правові підстави на отримання вказаної допомоги - 14790 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону від 25.12.1998) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", на законодавчому рівні Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.03.2019 року № 237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (надалі - Постанова № 237), згідно якої, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2019 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, у таких розмірах: I групи - 3850 гривень.

Колегія суддів зазначає, що вказані положення Постанови № 237 є чинними, та не визнані неконституційними.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та інвалідам війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Колегія суддів зауважує, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може змінюватись державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України" висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанова Кабінету Міністрів України від 20.03.2018 №237, яка прийнята на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 05 травня у 2019 році.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави колегії суддів для висновку, що нарахування та виплата разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік, яка проведена відповідно до Постанови КМ України № 327 від 30.03.2019 року «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» сума якої складає 3850 (три тисячі вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп є правомірними, в межах повноважень та у спосіб, визначених законодавством.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що відповідачами дотримано вимоги ч.2 ст. 77 КАС України та доведено законність та обґрунтованість власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 по справі № 440/3809/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко