Справа № 540/2435/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2435/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради Матвєєва Анатолія Андрійовича про скасування рішення "Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень" №48151970 від 08.08.2019 та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради Матвєєва Анатолія Андрійовича (відповідача), в якому просила:

- скасувати рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради Матвєєва Анатолія Андрійовича "Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень" № 48151970 від 08 серпня 2019 року;

- зобов`язати Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради Матвєєва Анатолія Андрійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.08.2019 позивачем подано до Державного реєстраційного відділу державної реєстраційної служби реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради заяву (реєстраційний номер 35351085) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 . До заяви позивачем були додані документи, які передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 22.06.13 №703, зокрема, постанова Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 березня 2005 року про скасування арешту майна, правовстановлюючий документ та технічний паспорт на квартиру, яка належить ОСОБА_1 , акт про реєстрацію місця проживання. 07.08.2019 державним реєстратором Матвєєвим А.А. було винесено рішення № 48151970 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що в поданій заявником постанові суду від 29 березня 2005 року знятий арешт, накладений відповідно до постанови слідчого СУ УМВС України в Херсонській області від 21.11.2003, а згідно даних Державного реєстру речових прав є актуальною інформація про арешт нерухомого майна, який зареєстрований на підставі листа СУ УМВС України у Херсонській області № 8/5135 від 26.12.2003. Позивач вважає відмову протиправною та такою, що порушує вимоги ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 22.06.13 №703. Наведені державним реєстратором в оскаржуваному рішенні підстави для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності позивачу не відповідають дійсним обставинам та підставам, з існуванням яких законодавець пов`язує відмову у державній реєстрації права на нерухоме майно.

Ухвалою від 22.11.19 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.01.20 о 10:00 год.

28.12.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначає про те, що до заяви за №35351085 від ОСОБА_1 про державну реєстрацію припинення обтяження (арешту майна) №18162967, були подані постанова Дніпровського районного суду №б/н від 29.03.2005, в якій суд постановляє зняти арешт з майна ОСОБА_1 ( частини будинку та квартири АДРЕСА_1 ) , накладений відповідно до постанови слідчого СУ УМВС України в Херсонській області від 21.11.2003. Але при відкритті Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при перевірці номеру запису про обтяження 18162967 було виявлено, що обтяження у вигляді арешту нерухомого майна було накладено не на підставі постанови слідчого від 21.11.2003, а на підставі листа СУ УМВС України у Херсонській області №8/5135 від 26.12.2003. Тому відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 08.08.2019 реєстратором прийнято рішення №48151970 про відмову у державній реєстрації припинення обтяження. Стосовно вимоги щодо зобов`язання державного реєстратора повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідач вказує, що ним не розглядалась заява про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 03.01.2020 суд закрив підготовче провадження. Подальший розгляд справи вирішено проводити в письмовому провадженні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.12.2016.

07.08.2019 позивачем подано до Державного реєстраційного відділу державної реєстраційної служби реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради заяву (реєстраційний номер 35351085) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації зняття обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 . До заяви позивачем були додані документи, які передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 22.06.13 №703, зокрема, постанова Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 березня 2005 року про скасування арешту майна, правовстановлюючий документ та технічний паспорт на квартиру, яка належить ОСОБА_1 , акт про реєстрацію місця проживання.

07.08.2019 державним реєстратором Матвєєвим А.А. було винесено рішення №48151970 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що в поданій заявником постанові суду від 29 березня 2005 року знятий арешт, накладений відповідно до постанови слідчого СУ УМВС України в Херсонській області від 21.11.2003, проте за результатами пошуку інформації державним реєстратором встановлено, що арешт накладений на підставі листа СУ УМВС України у Херсонській області № 8/5135 від 26.12.2003.

Відмова державного реєстратора мотивована посиланням на ст. 24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пп. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, а саме: "подані документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. В постанові Дніпровського районного суду від 29.03.2005 знімається арешт, накладений відповідно до постанови слідчого СУ УМВС України в Херсонській області від 21.11.2003, проте, за результатами пошуку інформації встановлено, що арешт, щодо якого звернувся заявник, накладений на підставі листа СУ УМВС України у Херсонській області № 8/5135 від 26.12.2003".

Позивач не погодився з рішенням Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради Матвєєва Анатолія Андрійовича № 48151970 від 08 серпня 2019 року, та звернувся до суду з даним позовом.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом і в інший спосіб, який не суперечить закону та забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, окрім іншого, на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій: вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 статті 10 Закону №1952-ІV передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Реєстрація здійснюється державним реєстратором, який самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої та частиною десятою статті 37 Закону № 1952-IV рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Мінюсту України, його територіальних органів або до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є рішення суб`єкта владних повноважень державного реєстратора Матвєєва Анатолія Андрійовича щодо відмови у державній реєстрації скасування арешту майна. Звертаючись з таким позовом до суду, ОСОБА_1 намагається захистити свої права (право на здійснення державної реєстрації у порядку, визначеному законом та ін.), які виникли під час здійснення відповідачем владних управлінських функцій (відмова у здійсненні державної реєстрації ). Тобто, спір, що виник між сторонами, є публічно-правовим та має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства. Спору щодо права власності на квартиру немає. Дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивача, не виконав дій, що покладені на нього Законом України №1952-ІV.

Велика Палата Верховного Суду вважає, якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону N 1952-IV , і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором ( постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 490/5986/17-ц (провадження N 14-331цс18) .

Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі Порядок №1127) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис.

Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа обов`язково зазначають відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є відповідно до п. 4 ч. 1 ст.24 Закону № 1952-IV випадок, коли подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Судом встановлено, що підставою для відмови у державній реєстрації було те, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Судовим рішенням від 29.03.2005 Дніпровського районного суду був знятий арешт з майна позивача, в тому числі квартири АДРЕСА_1 , який був накладений слідчим ОВС УМВС України в Херсонській області Дяченко Я.Н. згідно постанови від 21.11.2003, і нічого не зазначається про лист № 8/5135 від 26.12.2003 того самого слідчого Дяченко, який вказаний як підстава обтяження (арешт квартири) в Державному реєстрі обтяжень. Ототожнювати постанову слідчого від 21.11.2003 про арешт майна із листом слідчого № 8/5135 від 26.12.2003 суд вважає необгрунтованим.

Крім того, суд звертає увагу на те, що реєстрація арешту квартири на підставі листа слідчого Дяченко відбулась 19.10.2005, тобто, після зняття Дніпровським районним судом арешту з тієї самої квартири.

Копії листа № 8/5135 від 26.12.2003 сторони суду не надали.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що при розгляді заяви ОСОБА_1 дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у державній реєстрації зняття арешту майна згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Суд також приймає до уваги, що відповідач (державний реєстратор Матвєєв А.А.) не наділений повноваженнями щодо перевірки обґрунтованості реєстрації обтяження на підставі листа слідчого УМВС, яке відбулось в жовтні 2005 року.

Водночас відмова державного реєстратора, відповідача у справі, не позбавляє позивача оскаржити запис про реєстрацію арешту майна, який вчинено на підставі листа слідчого УМВС. Оскільки позивач не був заявником реєстраційної дії щодо обтяження майна 19.10.2005, ці дії були вчинені іншою особою - слідчим УМВС, то такий спір ймовірно є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію цього обтяження на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги іншого характеру.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача з підстав, наведених ним у позовній заяві, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний

строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 109040000