Справа № 640/8113/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Київ № 640/8113/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доОболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва та зобов`язання скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження винесену державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гострою Ю.П. від 20.08.2007р; про визнання протиправною бездіяльності Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва та зобов`язання скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження винесену виконавцем відділу державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у м. Києві Яковенко П.А. від 27.09.2001р.;

Ухвалою суду від 16 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 .

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, а справу відправлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року, а справу відправлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адмінстративного суду міста Києва від 15 січня 2020 року прийнято до розгляду суддею Амельохіним В.В. в порядку визначеному статтями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно, закінчено, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. В той же час, відповідно до вимог чинного законодавства України, у разі завершення виконавчого провадження арешт із майна боржника повинен бути знятий, про що повинно бути повідомлено орган, якому направлялась для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву не надано, однак в матеріалах справи наявний лист, в якому зазначено, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є ОСОБА_1 .

16.01.2020 року, суд відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

27.09.2001 року державним виконавцем державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у місті Києві Яковенком Павлом Антоновичем винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження.

20.08.2007 року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гострою Юлією Петрівною винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивачу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта стало відомо, що арешт, щодо його майна не знято.

19 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації щодо наявності матеріалів виконавчого провадження на підставі яких було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.09.2001р. та 20.08.2007р.

Листом Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 24 квітня 2019 року повідомлено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 24.04.2019р. відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 . Відповідно до ч.2 Розділу XI правил введення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017р. № 1829/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Після закінченого вказаного строку виконавче провадження підлягає знищенню. Враховуючи зазначене у відділі відсутні матеріали виконавчих проваджень на підставі яких винесено постанову про арешт майна від 20.08.2007р., та постанову про арешт майна від 27.09.2001р.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст. 7 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 606-XIV "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При цьому, відповідно до ст. 38 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містяться і в Законі України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016р..

Відповідно до положень пунктів 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Отже, знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились.

Аналіз викладених обставин свідчить про те, що відповідачем знищені виконавчі провадження, в рамках яких накладено арешт на майно, у зв`язку з його закінченням, водночас таке закінчення відбулось без наслідків, передбачених ст. 38 Закону № 606-XIV, зокрема, зняття арешту з майна ОСОБА_1 що наразі порушує права позивача.

При цьому, вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII встановлено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У свою чергу, частиною п`ятою статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що відповідачем було знищено виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно позивача, у зв`язку з його завершенням без застосування передбачених Законом наслідків завершення такого виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, відповідно до статті 59 Закону № 1404-VIII, є зобов`язання Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2617 виданого Мінським районним судом м. Києва 09 липня 2001 року про стягнення на користь ДКУЖГ Мінського району м. Києва боргу в розмірі 2 227, 98 грн., та зобов`язання Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-5112 виданого 02 лютого 2007 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення на користь КП «СЗЖКЛ» Оболонського району у м. Києві боргу в сумі 6 244, 62 грн.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень, 40 коп.).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Зобов`язати Оболонський районний відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (04212, вул. Маршала Тимошенка 2Д, місто Київ, ) - зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2617 виданого Мінським районним судом м. Києва 09 липня 2001 року про стягнення на користь ДКУЖГ Мінського району м. Києва боргу в розмірі 2 227, 98 грн.,

Зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (04212, вул. Маршала Тимошенка 2Д, місто Київ, ) - зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-5112 виданого 02 лютого 2007 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення на користь КП «СЗЖКЛ» Оболонського району у м. Києві боргу в сумі 6 244, 62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень, 40 коп.) з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (04212, вул. Маршала Тимошенка 2Д, місто Київ, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.В. Амельохін