Справа № 480/5202/19
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
13 лютого 2020 р. справа № 480/5202/19
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Суми клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про закриття провадження,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 22.04.2019 по день ухвалення судового рішення.
Від представника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Заява мотивована тим, що про невиплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивач дізнався після дня звільнення з військової частини - 22.04.2019, а звернувся до суду з позовом лише 13.12.2019. Тобто понад строк, визначений законодавством.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2019 № 84 припинено (розірвано) контракт з ОСОБА_1 про проходження військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.9).
Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
На момент пред`явлення позову до суду, вказана суду позивачу залишається не виплаченою.
Не виплата належних позивачу сум при звільненні є триваючим порушенням, а тому твердження відповідача про відлік строку звернення до суду з дня звільнення є помилковим.
Стосовно строків звернення до суду щодо вимог про стягнення середнього заробітку суд зазначає наступне.
Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Зокрема, згідно приписів вказаної норми в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
У цьому рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, для встановлення початку перебігу тримісячного строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Згідно матеріалів справи, з позивачем не проведений остаточний розрахунок компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
Тому строк звернення до суду починає відлік з дати остаточного розрахунку з позивачем.
Підстави закриття провадження у справі визначені статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що такої підстави закриття провадження у справі, як пропущення строку звернення до суду, даною нормою не передбачено.
В той же час, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених ч. 3 та 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто в разі пропущення строку звернення до суду без поважних причин.
Враховуючи, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, відсутні підстави для залишення позову без розгляду, а також для задоволення клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про закриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 248, 122,123, 294 КАС України
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про закриття провадження справі - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Бондар