Справа № 140/3380/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року ЛуцькСправа № 140/3380/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мисковця О.Ю.,

представника відповідача Ледвовка В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м.Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ледвовка Віктора Михайловича (далі державний виконавець) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2019 №60203653 та постанови від 02.10.2019 про стягнення виконавчого збору №52532642.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52532642 за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду, виданого 22.07.2016, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 60381 долар США 23 центи, 26982 грн 55 коп пені та 1827 грн судового збору. 25.09.2019 ПАТ «УкрСиббанк» повідомив Перший відділ ДВС м.Луцька про повернення виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 22.07.2016 без виконання.

02.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №52532642. Позивач вважає дану постанову та постанову від 03.10.2019 про відкриття виконавчого провадження №60203653 протиправними, оскільки виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, зазначає, що виконавчий збір вираховується та стягується із суми, що була фактично стягнута за виконавчим документом.

Ухвалою суду від 10.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданому до суду відзиві від 16.12.2019 (а.с.36-38) відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що 01.10.2019 на адресу Першого відділу ДВС міста Луцьк надійшла заява від AT «Укрсиббанк» про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. 02.10.2019 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», 02.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Таким чином, відповідач вважає, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем повністю дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 24.12.2019 зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі №161/16789/19.

Ухвалою суду від 11.02.2020 провадження у справі поновлено та замінено первісного відповідача на належного - Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі відповідач, Перший відділ ДВСМ у місті Луцьку).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково зазначили, що борг за кредитним договором було анульовано банком 20 жовтня 2017 року і державним виконавцем не вчинялись виконавчі дії, спрямовані на стягнення даного боргу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві, та додатково пояснив, що в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача боргу за кредитним договором надавались запити до різних органів, вчинялись дії щодо арешту майна.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2016 Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання рішення суду видано виконавчий лист №161/9471/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 60381 доларів США 23 центів, 26982,55 грн пені та з кожного по 1827,00 грн судових витрат, який був пред`явлений до виконання стягувачем.

04.10.2016 за даним виконавчим листом постановою Першого відділу ДВС м.Луцька було відкрито виконавче провадження №52532642 та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення (а.с.60).

02.10.2019 у даному виконавчому провадженні державним виконавцем, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача АТ «УкрСиббанк» №21-4/665 від 25.09.2019 про повернення виконавчого документу без виконання (а.с.61).

Також 02.10.2019 державним виконавцем у вищевказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 151116,87 грн (а.с.42) та 03.10.2019 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60203653 за постановою про стягнення виконавчого збору (а.с.43).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним постановам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Отже, примусове виконання рішення розпочинається з моменту закінчення строку на добровільне його виконання в разі ненадання документального підтвердження його виконання.

Разом з тим, статтею 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції, чинній з 28.08.2018) передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З наведеного слідує, що розмір виконавчого збору залежить від суми, яка підлягає стягненню державним виконавцем, а не від суми, яка була фактично стягнута, як було визначено положеннями Закону №1404-VІІІ (в редакції до 28.08.2018).

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що відповідно до діючої на момент виникнення спірних правовідносин редакції Закону №1404-VІІІ стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є, зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто, що має місце в даному випадку. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Таким чином, враховуючи, що за виконавчим документом, який був повернутий на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, фактично не було стягнуто суму, що підлягала стягненню, тому у державного виконавця були правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02.10.2019 у ВП №52532642 та в результаті і постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2019 ВП №60203653.

При цьому доводи сторони позивача про те, що борг за кредитним договором було анульовано банком ще у 2017 році (а.с.103), суд до уваги не бере, оскільки факт анулювання боргу не свідчить про виконання боржником рішення суду до початку здійснення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення. Крім того, банк, анулювавши заборгованість у 2017 році, не звернувся до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого документа без виконання, а подав таку заяву лише 25.09.2019.

Водночас твердження сторони позивача про те, що в ході виконавчого провадження №52532642 не вчинялись виконавчі дії, спрямовані на стягнення боргу, є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами виконавчого провадження (а.с.100-102, 104-105).

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій