Справа № 640/18440/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві починаючи з 13.09.2019 року щодо не закінчення виконавчого провадження ВП 59992629 у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести рішення щодо закінчення виконавчого провадження №59992629 у межах підстав пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 31 жовтня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2019 ВП № 59992629 код боржника зазначений через , тобто зазначається, що боржником є не фізична особа, а юридична, а саме ПАТ КБ "Євробанк", оскільки є кодом саме даного банку боржника.

Крім того, апелянт вказує, що відповідно до п.4 ч.1 ст.39 «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку боржника, натомість виконавче провадження було відкрито після відкликання банківської ліцензії ПАТ КБ «Євробанк».

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремет О.В. від 13.09.2019 року відкрито виконавче провадження №59992629 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2019 №826/18178/16 про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Комерційний банк «Євробанк» судового збору в сумі 551,20 грн.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог посилався на відсутність у відповідача бездіяльності щодо не закінчення виконавчого провадження (ВП 59992629) у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження» та, як наслідок, відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити зазначені дії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з пунктом 4 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Пунктом 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Тобто, аналізуючи вказані норми законодавства, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 16 серпня 2016 року №215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 16 серпня 2016 року №1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 16 травня 2019 року № 1185 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ "Євробанк" з 17 серпня 2019 року до 16 серпня 2020 року включно.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду від імені Фонду, що виконує функції з ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

З матеріалів справи вбачається, що боржником у виконавчому провадженні є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк", а тому виступає як працівник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Євробанк".

При цьому, зазначення у виконавчому документі та постанові про відкриття виконавчого провадження коду ЄДРПОУ ПАТ КБ «Євробанк» замість коду ЄДРПОУ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, працівником якого являється боржник, жодним чином не свідчить, що боржником у вказаному виконавчому провадженні є ПАТ КБ «Євробанк».

Наведене фактично є помилкою у виконавчому документі, що підлягає виправленню у встановленому законодавством порядку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку ототожнення представником позивача понять «Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію банку» та «Банк під керівництвом такої Уповноваженої особи», є помилковими, оскільки в рамках адміністративної справи №826/18178/16, рішення по якій і стало підставою для видачі виконавчого листа про стягнення судового збору, не було заявлено жодних позовних вимог до ПАТ КБ «Євробанк».

Таким чином, той факт, що Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ "Євробанк" у даному випадку не є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене вище спростовує доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки боржником, на думку позивача, є саме ПАТ КБ «Євробанк», посилаючись на код ЄДРПОУ банку, який зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження (ВП 59992629) у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" відсутня.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постанова державного виконавця про стягнення судового збору в межах даної справи позивачем не оскаржується.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не з`ясовано, а відповідачем не враховано законодавчі обмеження, що призвело до винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн. ВП №53979683, а в подальшому, постанови про відкриття виконавчого провадження №59738476 від 07.08.2019 з примусового виконання вказаної постанови, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вказане не є предметом спору в даному випадку та взагалі не стосується конкретної справи №640/18440/19.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: