Справа № 240/223/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

11 лютого 2020 року м. Житомир справа № 240/223/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу частково, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

10 січня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №941-к від 26 грудня 2019 року, яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за пунктом 1 частини 2 статті 65 Закону "Про державну службу" у вигляді звільнення з посади;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №941-к від 26 грудня 2019 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Міськрайонного управління у Житомирській області та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області згідно з пунктом 1 частини 2 статті 65, частини 5 статті 66, частини 5 статті 87 Закону "Про державну службу";

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №941-к від 26 грудня 2019 року, яким днем звільнення ОСОБА_1 із займаної посади вважати першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Міськрайонного управління у Житомирській області та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з дня звільнення та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 7 лютого 2020 року 10:00 із повідомленням учасників справи про його проведення.

У підготовче засідання 7 лютого 2020 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов.

У підготовчому засіданні суд ухвалою від 7 лютого 2020 року, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, відклав підготовче засідання на 11 березня 2020 року на 10:00 для надання позивачу та її представнику часу на ознайомлення з відзивом на адміністративний позов та подання додаткових документів, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 7 лютого 2020 року.

7 лютого 2020 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №81-к від 4 лютого 2020 року у частині, що стосується оголошення конкурсу на посаду начальника Міськрайонного управління у Житомирській області та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (пункт 17) до набрання рішення у цій справі законної сили та шляхом заборони Конкурсній комісії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вчиняти дії з проведення конкурсу на зайняття вакантної посади начальника Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області (пункт 17) до набрання рішення у цій справі законної сили.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову вказано, що оскільки проведення конкурсу на посаду, на яку позивач просить її поновити, призначено на 20 лютого 2020 року і адміністративний позов об`єктивно не може бути розглянутий до вказаної дати, тому на думку позивача та її представника існують передбачені пунктом 1 частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління Держгеокадастру №81-к від 4 лютого 2020 року в частині оголошення конкурсу на вакантну посаду начальника Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі (пункт 17), оскільки, в разі проведення конкурсу та призначення на цю посаду іншої особи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Крім того, позивачем зазначено, що конкурсна комісія Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області фактично розпочала прийняття документів на заміщення посади начальника Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі, тому на думку позивача, забезпечення позову у вигляді заборони Конкурсній комісії Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області вчиняти дії з проведення конкурсу на зайняття вакантної посади начальника Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного Управління Держгеокадастру в Житомирській області до набрання рішенням у цій справі законної сили також відповідає змісту позовних вимог.

Проведення конкурсу на посаду начальника Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі, на яку позивач просить її поновити, унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки саме по собі визнання протиправним та скасування наказів, які є предметом цього позову, за умови оголошення переможця та призначення його на відповідну посаду, не буде мати наслідком безпосереднього поновлення прав позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідності до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Положеннями статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частиною 5 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

За приписами пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 6 березня 2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №826/5233/18 (адміністративне провадження №К/9901/59189/18).

Суд враховує, що у разі задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони зупинення дії наказу у частині, що стосується оголошення конкурсу та про заборону вчиняти конкурсній комісії дії з проведення конкурсу на заміщення вакантної посади, відповідач протягом тривалого часу (враховуючи строк можливого апеляційного оскарження) буде позбавлений можливості добору кваліфікованих працівників, що у свою чергу створить перешкоди у нормальному функціонуванні Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та вплине на якість послуг, які надаватимуться громадянам.

Додатково суд зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову до вирішення справи по суті, тимчасово позбавить права інших конкурсантів на зайняття вказаної посади. Тобто у зв`язку з вжиттям таких заходів можливе порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Також слід зазначити, що порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 №648) (далі - Порядок).

Пункт 6 Порядку передбачає, що конкурс проводиться такими етапами: 1) прийняття рішення про оголошення конкурсу; 2) оприлюднення оголошення про проведення конкурсу; 3) прийняття та розгляд інформації від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі; 4) проведення тестування та визначення його результатів; 5) розв`язання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (у разі визначення Комісією або конкурсною комісією необхідності розв`язання ситуаційних завдань); 6) проведення співбесіди та визначення її результатів; 7) складення загального рейтингу кандидатів; 8) визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця (переможців) конкурсу; 9) оприлюднення результатів конкурсу.

Отже призначення конкурсу на зайняття вакантної посади є довготривалою багатоетапною процедурою, при цьому факт оголошення такого конкурсу сам по собі однозначно не свідчить, що в рамках саме цього конкурсу буде оголошено переможця та прийнято акт про призначення його на посаду.

З цих же ж підстав необґрунтованими є вимоги щодо зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки у даному випадку, забезпечення позову стосуватиметься інтересів осіб, які виявили бажання приймати участь у проходженні конкурсу на зайняття вакантних посад, відповідно заборона стосуватиметься їх права на працю, передбаченого статтею 43 Конституції України.

Таким чином звернувшись до суду із цією заявою позивачем не надано переконливих доказів на її обґрунтування, а лише висловлено покликання щодо можливого майбутнього розвитку подій та припущення з приводу підставності позову.

При цьому суд зазначає, що у разі поновлення судом працівника на займаній посаді, роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду незважаючи на те, що на цю посаду вже було прийнято іншого працівника.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог у співставленні з заходами забезпечення позову, про які просить позивач, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки позивачем не обґрунтовано очевидної протиправності оскарженого рішення та того, що невжиття заходів забезпечення позову спричинить труднощі виконання або невиконання рішення суду, унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, задоволення заяви позивача у визначений у ній спосіб не сприятиме ефективному захисту або поновленню його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, з огляду на викладені вище доводи, проте може призвести до порушення прав інших заінтересованих осіб.

Досліджуючи заяву про забезпечення позову, суд вважає, що позивачем не доведені та документально не підтверджені також обставини, які б свідчили про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів.

Окрім того в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, порівнявши співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, як це прямо передбачено частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 5 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладених позивачем обставин та наведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 156, 204, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити у повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін