Справа № 400/4051/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 р. № 400/4051/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі-позивач) до Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про зобов`язання Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стапу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторно видати свідоцтво про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі актового запису в Книзі реєстрації народжень від 29.10.1978 року № 30.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.12.2019 року на виконаня ухвали суду від 22.11.2019 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано уточнену позовну заяву із зазначенням на боці кого, виступає третя особа з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з приводу повторної не видачі ОСОБА_1 свідоцтва про народження та зобов`язання Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторно видати свідоцтво про народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі актового запису в Книзі реєстрації народжень від 29.10.1978 р. № 30.

Ухвалою від 17.12.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4051/19 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що втратив свідоцтво про народження, що є перешкодою в отриманні паспорта громадянина України. В свою чергу, отримати паспорт громадянина України без оригіналу свідоцтва про народження позивач також не може. У зв`язку з викладеним, позивач позбавлений будь-яких способів отримати і свідоцтво про народження і паспорт громадянина України, чим порушені його конституційні права. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що приписами ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що повторна видача свдоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, оригінал якого було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису цивільного стану за заявою особи, щодо якої складено запис або його батьків. Зазначив, що пунктом 4 Розділу IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану повторно видаються за наявності паспорта (паспортного документа) заявника. При зверненні позивача до відділу за отриманням повторного свідоцтва про народження, паспорта пред`явлено не було, відповідно підстав, які підтверджують право позивача отримати свідоцтво про народження не доведено.

09.01.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що при зверненні особи для оформлення паспорта громадянина України, особливо вперше, вона повинна надати оригінал свідоцтва про народження. Саме на підставі свідоцтва про народження працівником територіального органу міграційної служби вноситься інформація до Реєстру та формується заява-анкета. Оскільки, ОСОБА_1 паспортом громадянина України раніше документовано не було, можна зробити висновок, що для внесення до Реєстру, формування заяви-анкети та оформлення паспорта громадянина України вперше, позивачу необхідно надати свідоцтва про народження, що встановлено діючим законодавством.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 22.01.2020 року, не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Суд клопотання представників сторін задовольнив та відповідно до частини 9 статті 205 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Возсіятське Єланецького району Миколаївської області.

В Книзі реєстрації народжень 29 жовтня 1978 року за № 30 зроблено актовий запис про народження ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

ОСОБА_1 ані паспорта громадянина СРСР, ані паспорта громадянина України ніколи не отримував.

ОСОБА_1 звернувся до Єланецького районного сектору Державної міграційної служби України в Миколаївській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України.

На усне звернення позивача, відповідачем роз`яснено, що для отримання паспорта позивач повинен надати оригінал свого свідоцтва про народження.

Як зазначає позивач, він втратив оригінал свідоцтва про народження внаслідок пожежі в будинку.

16.10.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому повторного свідоцтва про народження.

Листом за № 15.16-6.50 відповідачем роз`яснено, що ОСОБА_1 може бути видане повторне свідоцтво про народження у разі пред`явлення паспорту. Також зазначено, що свідоцтво про народження можуть отримати батьки позивача.

Однак, батьки позивача не мають можливості звернутися до відповідача для повторної видачі свідоцтва про його народження, оскільки померли.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5 (надалі - Правила № 52/5).

Пунктом 2 розділу IV Правил № 52/5 встановлено, якщо оригінал свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, повторна видача свідоцтва здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису цивільного стану, складеного як в електронному вигляді, так і на паперовому носії.

Згідно п. 4 розділу IV Правил № 52/5 повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану здійснюється за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування. Свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану видається представникам зазначених установ за довіреністю установи та при пред`явленні документів, що посвідчують їх особу.

Особам, яким виповнилося 16 років, свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану може повторно видаватися за наявності паспорта (паспортного документа).

Свідоцтва про народження дітей повторно видаються їх батькам і усиновителям незалежно від віку дитини.

Пунктом 10 розділу IV Правил № 52/5 передбачено, що особам, які звернулися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану особисто, свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану повторно видаються того самого дня при пред`явленні ними паспорта або паспортного документа.

Таким чином, перешкодою для отримання позивачем повторного свідоцтва про народження є відсутність паспорта.

Разом з тим, згідно п. 13 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верхової Ради України від 26.02.1992 р. № 2503, для одержання паспорта громадянин подає, серед інших документів, свідоцтво про народження.

Таким чином, за відсутності свідоцтва про народження, позивач не може отримати паспорт громадянина України, без якого, в свою чергу, не може отримати повторне свідоцтво про народження.

Ситуація, яка виникла в позивача, не врегульована чинним законодавством України.

Суд зазначає, що фактично у даному випадку в національному законодавстві наявна правова колізія, відповідно до якої, за відсутності свідоцтва про народження позивач не може отримати паспорт громадянина України, без якого, в свою чергу, не може отримати повторне свідоцтво про народження.

Згідно положень статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гарнага проти України" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у цій справі, невиконання державою в особі відповідача своїх позитивних зобов`язань в частині забезпечення права позивача на отримання повторного свідоцтва про народження, на підставі якого він би отримав паспорт громадянина України, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. При цьому таке втручання базується на законі, оскільки відповідач діяв у точній відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Волохи проти України" вказано, що Суд завжди дотримувався думки, що словосполучення "згідно із законом" не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою якості "закону", тобто вимогою дотримання принципу "верховенства права", про що прямо говориться у преамбулі Конвенції. Суд дійшов висновку, що втручання в права, гарантовані Конвенцією, не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", якщо законодавство не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля.

Судом встановлено, що позивач фактично позбавлений будь-яких способів отримати і свідоцтво про народження, і паспорт громадянина України. Викладене перешкоджає позивачу вести нормальне життя, влаштуватися на офіційну роботу, зареєструвати шлюб тощо, що є очевидним порушенням ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання повторного свідоцтва про народження порушене та потребує захисту судом.

Позивач просить зобов`язати відповідача повторно видати свідоцтво про народження. Зважаючи на висновки суду, викладені вище, саме такий спосіб захисту не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Всі дані, які містить повторне свідоцтво про народження, доступні відповідачу, оскільки згідно п. 13 Правил № 52/5, перевірка наявності актового запису цивільного стану проводиться за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також за даними книг державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книг, які зберігаються в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану, до внесення їх відомостей до цього Реєстру.

Запис про народження позивача зроблено в Книзі реєстрації народжень 29.10.1978 р. за № 30.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Паркова, 20, смт. Єланець, Миколаївська область, 55501, ідентифікаційний код 26118271) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з приводу повторної не видачі ОСОБА_1 свідоцтва про народження.

Зобов`язати Єланецький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторно видати свідоцтво про народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі актового запису в Книзі реєстрації народжень від 29.10.1978 р. № 30

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Єланецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Паркова, 20, смт. Єланець, Миколаївська область, 55501, ідентифікаційний код 26118271) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ) судові витрати в розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.02.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва