Справа № 640/164/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 лютого 2020 року м. Київ № 640/164/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аблов Є.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доДержавної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України»
проскасування акта, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України» (далі по тексту - відповідач, в якому просить: 1) скасувати акт досудового «спеціальногно судово - медичного розслідування» ш. Росія 2002 року; 2) зобов`язати Державну установу «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України» провести спеціальне судово - медичне розслідування причин гострого ревматологічного захворювання ОСОБА_1 , набуті за час, та у наслідок професійної діяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2020 року позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії цієї ухвали.

Вказані судом недоліки позивачу пропонувалось усунути шляхом подання до суду документа про сплату судового збору у розмірі 768, 40 грн., а також, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

20 січня 2020 року ОСОБА_1 через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва подав заяву на виконання ухвали суду від 08 січня 2020 року, до якої долучив копію квитанції від 17 січня 2020 року на суму 768, 40 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що з наданої позивачем квитанції неможливо встановити її номер, реквізити відправника, реквізити одержувача коштів та призначення платежу.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Аналогічна правова позиція зазначена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 16 березня 2018 року у справі №9901/1/17 (провадження №11-244асі18).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ.

У відповідності до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

З комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що у період з 17 січня 2020 року по 11 лютого 2020 року відсутні будь - які відомості щодо сплати ОСОБА_1 судового збору за подання вказаної позовної заяви, а також, відомості про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України таких коштів.

Відтак, недоліки позовної заяви, в частині сплати судового збору у розмірі 768, 40 грн., позивачем не усунуто.

Також, підставою для залишення позовної заяви без руху слугувало неподання позивачем заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Звертаючись до суду із заявою на виконання вимог ухвали суду від 08 січня 2020 року, та обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, позивач посилається на «судові тяганини» та «поховання справи з причин відсутності спеціалістів відповідного фаху». У прохальній частині заяви просить поновити усі строки оскарження та відкрити провадження у справі.

У той же час, жодних доказів на підтвердження оскарження спірного акта досудового «спеціального судово - медичного розслідування» ш. Росія 2002 року протягом періоду з 2002 року по 2020 рік, позивач суду не надав.

Таким чином, причини, зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом, суд вважає неповажними та необґрунтованими.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 308/12874/16-а (провадження №К/9901/4548/17).

У відповідності до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що недоліки позовної заяви не усунуто, позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачу.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтею 123, пунктами 1, 9 частини четвертої статті 169, статтями 241 - 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

2. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов

Позивач: ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державна установа «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 75).