Справа № 140/3648/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року ЛуцькСправа № 140/3648/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності та встановленою групою інвалідності; зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою працездатності та встановленою групою інвалідності та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності та визначеною групою інвалідності. Однак, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що за результатами розгляду його заяви прийнято рішення про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки у довідці до акту огляду медичної соціально-експертної комісії та свідоцтві про хворобу вказано діагноз: «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків», який не відповідає тлумаченню розділу І пункту 4 підпункту 2 Наказу МВС України №4 від 11.01.2016 року, а саме «під час виконання службових обов`язків», (підпункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліцію») - випадок, який пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. ОСОБА_1 вважає, що відповідач відмовляючи йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності та встановленою групою інвалідності порушив його законні права та інтереси.

Крім того, позивач вказує, що йому внаслідок таких протиправних дій відповідача була завдано моральну шкоду, так як він працював в органах МВС України, сумлінно виконував свої службові обов`язки, отримав травму під час виконання службових обов`язків і відповідно, звертаючись у спосіб передбачений Законом України «Про національну поліцію» та Порядку №4 , надіявся на те, що відповідач буде діяти також у спосіб та порядок визначений законом та не буде приймати неправомірних та необґрунтованих рішень щодо відмови, у якісному розгляді його заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги, яка гарантована йому відповідно до вимог чинного законодавства.

Також зазначає, що такі протиправні дії ГУ НП у Волинській області завдали душевних страждань, які потягли за собою розлади здоров`я. Такі дії призвели до того, що він втратив нормальний сон, втратив впевненість у завтрашньому дні, став замкнутий, почав уникати зустрічей як із своїми колишніми колегами так і з діючими працівниками, які продовжують виконувати службові обов`язки в поліції, а тому ОСОБА_1 просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки подані позивачем документи та зазначений діагноз не відповідає вимогам статті 97 Закону України «Про національну поліцію», за яких призначається та виплачується одноразова грошова допомога, тому ГУ НП у Волинській області прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Таким чином, встановивши, що у позивача відсутня обов`язкова умова на призначення одноразової грошової допомоги для поліцейських, а саме причина інвалідності, тому на думку ГУ НП у Волинській області, рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги прийнято правомірно.

Щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 не подав до суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною йому моральною шкодою. З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Від учасників справи інших заяв по суті справи та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що у висновку до акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 11.05.2014 року в Локачинському РВ УМВС України у Волинській області, від 20.10.2014 року, комісія з розслідування визнала, що нещасний випадок з помічником начальника районного відділу - оперативним черговим чергової частини Локачинського РВ УМВС України у Волинській області майором міліції ОСОБА_1 трапився в період проходження служби, при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Крім того, як вбачається з даного акту 11.05.2014 року близько 04:15 год. виникла конфліктна ситуація між гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та працівниками міліції, які намагалися припинити хуліганські дії останніх. Під час даного інциденту ОСОБА_2 наніс удар палицею у ділянку лівої частини потилиці та шиї майору міліції ОСОБА_1 , в результаті чого той отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, цереброастенічного синдрому, забою правої китиці, забою м`яких тканин волосистої частини голови зліва (а.с.14-15).

Такий же висновок міститься і у акті про нещасний випадок №1, затверджений 20.10.2014 року (а.с.17-18).

Згідно висновку по матеріалах службового розслідування обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 від 20.10.2014 року комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження під час проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю (а.с.20-22).

У свою чергу, відповідно до свідоцтва про хворобу №263 від 16.11.2018 року медичною (військово-лікарською) ДУ ТМО МВС України по Волинській області встановлено, що травма позивача, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків; захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с.24).

Відповідно до витягу з наказу ГУ НП у Волинській області по особовому складу від 29.11.2018 року № 345 о/с позивача з 30.11.2018 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) на підставі його рапорту від 20.11.2018 року та свідоцтва про хворобу від 16.11.2018 року (а.с.13).

Крім того, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №769098 від 08.05.2020 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, так, пов`язаною з виконанням службових обов`язків (а.с.25).

У свою чергу, довідкою від 08.05.2019 року серії 12 ААА № 014928 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60 відсотків (а.с.27-28).

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, на що отримав лист від 23.07.2019 року №767/01/29-2018, яким відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону одноразова грошова допомога поліцейському виплачується у разі встановлення інвалідності внаслідок «захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції». Разом з тим, у довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16.11.2018 року 12 ААА №014922 та свідоцтві про хворобу від 16.11.2018 року №263 вказано «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків». Вказаний діагноз не відповідає тлумаченню пункту 4 частини першої статті 97 Закону, тому ГУ НП у Волинській області не має правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 97 Закону України «Про національну поліцію» (а.с.32).

30.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив переглянути рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 вважає, що відповідачем неправильно було застосовано пункт 4 частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліції», замість пункту 3 частини першої статті 97 вказаного Закону (а.с.33).

Листом від 20.08.2019 року №859/01/29-2019 відповідач повідомив позивача, що ГУ НП у Волинські області не має правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки зазначений діагноз у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.05.2019 року №769098 та у свідоцтві про хворобу від 16.11.2018 року №263 «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» не відповідає ні одному з пунктів статті 97 Закону України «Про національну поліцію», за яких призначається та виплачується одноразова грошова допомога (а.с.35).

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо відмови у призначенні грошової допомоги та з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону № 580-VIII.

Відповідно до статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

2. Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

У свою чергу, відповідно до статті 99 Закону № 580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 750 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:

а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до частини шостої статті 100 Закону № 580-VІІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права. Щодо позивача, то з моменту встановлення інвалідності ІІІ групи і до моменту звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги три роки не минуло.

Статтею 101 Закону № 580-VІІІ встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, стаття 101 Закону № 580-VІІІ містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що обґрунтовані підстави відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на положення статті 101 Закону № 580-VІІІ у листі ГУ НП у Волинській області відсутні.

Згідно з частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті). Копії документів завіряються підписом власноруч, та перевіряються особою, що приймає документи.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги визначено розділом IV Порядку № 4, зокрема, у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою. У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Крім того, висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови. Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається органами поліції до фінансового підрозділу центрального органу управління поліції, навчальними закладами до фінансового підрозділу Міністерства внутрішніх справ за встановленою формою.

Виділення коштів органам поліції для виплати ОГД здійснюється фінансовим підрозділом центрального органу управління поліції шляхом розподілу асигнувань в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України на зазначені цілі.

Поліцейським або членам сім`ї загиблого поліцейського нарахування та виплата ОГД здійснюється після надходження коштів на зазначені цілі до відповідного органу поліції, навчального закладу.

ОГД виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження, в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції або навчальних закладів.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи позивача звільнено з органів поліції через хворобу, інвалідність встановлена до спливу шести місяців із дня звільнення позивача з поліції (ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено 08.05.2019 року), при цьому, звільнення відбулося внаслідок причин, зазначених саме в пункті 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII (травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків), що є обов`язковою умовою для призначення одноразової грошової допомоги. Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, причиною якої є наявність у нього травми, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків.

На думку суду, відповідач відмовляючи у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, невірно застосував пункт 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, оскільки згідно з наданих документів, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII у розмірі - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Зокрема, як було уже встановлено судом, нещасний випадок з ОСОБА_1 трапився не лише в період проходження служби, а й при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю, внаслідок якого, позивач отримав травму, на підставі якої йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. Дані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 20.10.2014 року (а.с.14-15), актом №1 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 20.10.2014 року (а.с.17-18), висновком по матеріалах службового розслідування обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (а.с.20-22), свідоцтвом про хворобу (а.с.23), довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №769098 (а.с.25-26).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач, якому встановлена ІІІ група інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідач не надав належних доказів, які б спростували позицію позивача щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не ґрунтуються на вимогах закону та є протиправними, а тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити шляхом визнання протиправними дій ГУ НП у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків та зобов`язати ГУ НП у Волинській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у розмірі передбаченому підпунктом «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Водночас позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій відповідача.

Крім того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У свою чергу, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, позивач не навів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями, не вказав, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, розрахунку моральної шкоди та, якими доказами це підтверджується.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 КАС України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у розмірі передбаченому підпунктом «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко