Справа № 320/6936/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року № 320/6936/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації в якому просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації по відмові надати ОСОБА_1 статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення згідно п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язати Кагарлицьку районну державну адміністрацію надати ОСОБА_1 статус інваліда війни з видачею відповідного посвідчення.

Позов мотивовано безпідставністю відмови відповідача у наданні позивачу статусу інваліда війни, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, залученому до формувань цивільної оборони, що підтверджено інформаційною довідкою департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 20.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, із за явою по суті справи до суду не звертався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

У 1986 році ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря ОГМ в Чорнобильській ремонтно-експлуатаційній базі Кременчуцького річкового порту, про що є відповідний запис в трудовій книжці.

З 28.04.1986 по 30.04.1986 та з 01.05.1986 по. 02.05.1986 позивача було відряджено в 30 кілометрову зону Чорнобильської АЕС, зокрема в м. Чорнобиль, для роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС.

11 травня 2017 року позивачу було встановлено II групу інвалідності довічно, причиною якої є захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ №0769599 від 11.05.2017.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації із заявою про надання йому статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення на підставі п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки він залучався до складу формувань Цивільної оборони та став інвалідом внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідач своїм листом №02-15р58 від 25.10.2019 відмовив у наданні позивачу статусу інваліда війни, пocилaючиcь на те, що на даний час підстав для встановлення Позивачу статусу інваліда війни, згідно положень п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», немає.

Вважаючи протиправною відмову у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаться Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі по тексту Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

За змістом наведеної норми, статус інваліда війни може бути наданий особі, яка визнана інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і залучалась до складу формувань Цивільної оборони.

На підтвердження участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі в складі формувань Цивільної оборони, встановлення інвалідності, позивачем до позову додано: лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 19.11.2019 №01.1-14/1539, трудову книжку, довідку ВАТ "Кременчуцький річковий порт" від 15.02.08 №42, виписку з табеля, довідку Українського міжгалузевого державного об`єднання річкового флоту "Укррічфлот" від 24.04.1992 №20/208, довідку МСЕК серії АВ №0769599, експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії від 08.09.2017 №4963, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕМ у 1986 році серії НОМЕР_1.

На думку суду, додані позивачем письмові докази не доводять участі позивача під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Додані позивачем докази підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Втім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме в складі формувань Цивільної оборони, позивачем не надано, про такі докази не зазначено, клопотань з цього приводу не заявлено.

До такого висновку суд дійшов на підставі відповідної практики Верховного Суду, висловленої в постановах, зокрема, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 21.08.2018 у справі 676/3457/17, від 25.09.2018 у справі №806/5085/15, від 11.10.2018 у справі №674/1239/17, від 18.10.2018 у справі №753/12234/17, від 27.02.2019 у справі №818/26/18, від 27.02.2019 у справі №149/3307/16-а, від 15.05.2019 у справі №816/851/18, від 18.09.2019 у справі №674/450/17, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16-а, від 31.10.2019 у справі №826/5572/17, від 10.10.2019 у справі №826/1427/17, від 13.11. 2019 у справі №674/364/17.

Так, у постанові від 18.10.2018 (справа №753/12234/17) Верховний Суд вказав, що «Положенням про Цивільну оборону СРСР», затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111 та «Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР», затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів з ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Для вирішення питання про наявність підстав належності особи, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією таких наслідків, до інвалідів війни, необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування Цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2018 (справа №279/12162/15-а) зазначено, що з пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-ти кілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Зазначена вимога пов`язана з тим, що окрім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь і інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств. Встановлення відповідної обставини відносно позивача є вирішальною для надання йому статусу інваліда війни в розумінні пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За іншого тлумачення наведеної норми вказане положення поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (наприклад, постанова Верховного суду від 13.11. 2019 у справі №674/364/17).

З огляду на здійснену судом оцінку поданих позивачем доказів, враховуючи наведену судову практику, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо його участі в складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно відповідачем правомірно відмовлено позивачу в задоволенні його заяви про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача про підтвердження довідкою департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 19.11.2019 №01.1-14/1539 його участі у формуваннях Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки зазначена довідка носить загально-інформативний характер щодо організації Цивільної оборони для ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, та не містить відомостей про залучення позивача до формувань Цивільної оборони (накази, розпорядження про безпосереднє залучення/зарахування позивача до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони).

Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області щодо відмови позивачу у встановленні йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Оскільки, в задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.