Справа № 580/3593/19
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року справа № 580/3593/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2019р. до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Черкаській області, викладену у листі № 29/Г-157 від 10.10.2019 року та у висновку від 10.10.2019 року щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності.

- скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 10.10.2019 року про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України № 4 від 11.01.2016 року про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень статей 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4, у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції. Проте у виплаті зазначеної допомоги відмовлено, оскільки звільнення його на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) не відповідає вимогам статті 97 вказаного Закону. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам закону.

Позивач також стверджує, що положення п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» має ознаки дискримінації та суперечить вимогам ст. 24 Конституції України. Аналіз підстав призначення одноразової грошової допомоги, визначених в п.п. 4-6 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» свідчить про те, що законодавець надав працівникам поліції право на отримання одноразової грошової допомоги з менш тяжкими наслідками для їх здоров`я, не встановлюючи при цьому такі дискримінаційні ознаки як підставу звільнення зі служби за власним бажанням та строки встановлення втрати працездатності.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

02.01.2020р., до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулось за власним бажанням, а не з підстав, зазначених у пунктах статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», тобто через хворобу, в зв`язку з чим відповідачем під час розгляду заяви позивача та прийняття рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, затвердження висновку про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, з огляду на що, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27.06.2019р. №150 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 27 червня 2019 року.

Відповідно до довідки Медичної військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 20.06.2019р. №125, захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції; придатний до служби в поліції, непридатний до служби на посаді інспектора з особливих доручень УПД.

Згідно з довідкою Обласної МСЕК №2 м. Черкаси до Акта огляду Медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №463484 від 26.07.2019р., позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, інвалідність встановлено безтерміново.

Відповідно до довідки Обласної МСЕК №2 м. Черкаси серії 12 ААА №033338 від 26.07.2019р. про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено 70% ступінь втрати професійної працездатності.

18.09.2019р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

10.10.2019р. начальником Головного управління Національної поліції в Черкаській області затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , яким відповідно до п. 2 розд. 4 наказу МВС України від 11.01.2016р. №4 одноразову грошову допомогу не призначено.

Листом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 10.10.2019р. №29/Г-157 позивача повідомлено про те, що при звірці даних його особової справи з наданими матеріалами встановлена невідповідність причини звільнення, за якою призначається одноразова грошова допомога відповідно до Закону України «Про Національну поліцію». З огляду на вищезазначене, правові підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, відсутні.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги, звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України від 02.07.2015р. № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Закон № 580-VIII набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Частина перша статті 97 Закону № 580-VII визначає, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у випадках, передбачених у вказаній частині.

Згідно з частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі Порядок №4).

Згідно із пунктом І Розділу ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1. інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2. інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3. причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Суд зазначає, що, однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» є дотримання зв`язку із причиною/підставою звільнення особи з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, тобто згідно п. 2 ч.1 ст. 77 цього Закону - через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 20.03.2019 № 823/1924/18, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 19.09.2018 у справі №373/1188/16-а, від 20.09.2018 у справі №296/9456/16-а, від 01.11.2018 у справі № 822/3788/17.

Судом, з наказу про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 56), встановлено, що причина його звільнення - за власним бажанням, на підставі рапорту.

Таким чином, встановивши, що у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, причиною звільнення такої особи з поліції повинно бути захворювання або поранення, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд виходить з того, що положення п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не визнано неконституційними, не скасовано, є чинними, а тому відповідач при прийнятті спірного наказу зобов`язаний був діяти відповідно до вимог законодавства у контексті вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Щодо посилань позивача на те, що звільнення його за власним бажанням не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням поліцейському інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах поліції, є необґрунтованим та не відповідає положенням Закону України «Про Національну поліцію», оскільки зміст ч. 1 ст. 97 цього Закону вказує на вичерпний перелік випадків, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. При цьому, розширеному тлумаченню дана норма Закону не підлягає.

Стосовно клопотання від 15.11.2019р., в якому позивач просить суд звернутись до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для надання висновку щодо наявності дискримінаційних положень в п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги працівникам поліції, у разі визначення їм інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ними служби в поліції, при обов`язковому звільненні їх з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (за хворобою), суд зазначає наступне.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що тлумачення приписів п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» має ознаки дискримінації та суперечить вимогам ст. 24 Конституції України, яка встановлює рівність прав і свобод громадян перед законом, а також положенням ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 1 Першого протоколу.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у рамках здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини та громадянина та захистом прав кожного на території України і в межах її юрисдикції запобігає будь-яким формам дискримінації та здійснює заходи щодо протидії дискримінації, а саме - надає висновки у справах про дискримінацію за зверненням суду.

Водночас, аналіз змісту заявлених позовних вимог дає підстави для висновку, що дана адміністративна справа стосується правомірності дій ГУ НП в Черкаській області щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, а відтак не є справою про дискримінацію.

Питання дискримінації, яке позивач порушує у позовній заяві, а також у заявленому до суду клопотанні, є додатковим обґрунтуванням заявлених ним позовних вимог у справі.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Суд зазначає, що висновок відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із невідповідністю позивача всім критеріям, встановленим статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», не має ознак дискримінації, оскільки не йдеться про надання необґрунтованих переваг щодо реалізації повноважень з боку відповідача у контексті цільового використання фінансових ресурсів у межах кошторисних призначень з огляду на дотримання фінансової дисципліни у бюджетних правовідносинах.

Зазначена позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у вищевказаних постановах.

Таким чином, посилання позивача про допущену стосовно нього дискримінацію є предметом перевірки суду під час розгляду адміністративної справи та прийняття рішення у справі. За наслідками розгляду такої справи, судом не встановлено будь-яких форм дискримінації відносно позивача.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, з огляду на що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав суду доказів понесення судових витрат, підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко