Справа № 759/7846/16-а
Суддя: Сенько М. Ф.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/7846/16-а
пр. № 2-а/759/205/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 в червні 2016 року заявила позов до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, за яким просила визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні 90 відсоткового грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 11.04.2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного утримання та зобов`язання відповідача у разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді здійснювати перерахунок раніше призначено грошового щомісячного довічного утримання. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона працювала на посаді судді Вищого господарського суду України. Стаж роботи на посаді судді складає 25 років 7 місяців 28 днів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 65 років і відповідно до ч.4 ст.102 вона не здійснювала свої повноваження. Саме тоді у неї виникли права та обов`язки передбачені діючим на той час Законом України № 2453 -V1 "Про судоустрій і статус суддів", зокрема ч.3 ст. 141 передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач 11.04.2016 року звернулася до Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення, нарахування і виплату їй щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- V1. Проте Правобережне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві в задоволенні її заяви відмовило, посилаючись на те, що Законом України «№213 VIII від 2.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», скасовано щомісячне довічне утримання судді у відставці. Вважає, що дії відповідача, суперечать вимогам ст.ст.22, 58 Конституції України, ст.4,5 ЦК України, ст. ч.3,5 ст.129, ч.3 ст.138, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Європейській хартії про закон «Про статус суддів», п.54 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи, Рішенням Конституційного Суду України.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав і покликався на Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 VIII від 2.03.2015 року, яким скасовано щомісячне довічне утримання судді у відставці. Просить в позові відмовити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи, позивач працював суддею Вищого господарського суду України. Стаж роботи на посаді судді складає 25 років.

Відповідно до вимог Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі закон №2453- VI), чинний на момент виникнення правовідносин, повноваження судді припиняється при досягненні ним шістдесятим п`яти років.

03.06.2014 року ОСОБА_1 подано заяву до Вищої Ради юстиції про відставку.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вища рада юстиції протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади, а Верховна Рада України відповідно до ч.2 ст. 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядає на пленарному засіданні без висновку комітету Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Однак як зазначає позивач, її заява про відставку від 03.06.2014 року за бездіяльності Вищої Ради юстиції та Верховної Ради України не розглядалася тривалий час (один рік три місяці). Лише 12.11.2015 року Постановою Верховної Ради України його звільнено з посади судді у відставку, а 19.11.2015 року наказом голови Вищого господарського суду України №429-к її відраховано з штату суду.

За довідкою про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 31.03 2016 року, виданої Вищим господарським судом України, грошове утримання судді, який працює на відповідній посаді становить 29 764,800 гривень, з яких 16 536 грн. оклад та надбавка за вислугу років 80% - 13 228,80 грн.

Статтями 22, 58 ч. 1 Конституції України передбачено: права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не вичерпні; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що з незалежних від неї причин її заява про відставку судді від 03.06 2014 року за бездіяльності Вищої Ради юстиції та Верховної Ради України не розглядалася тривалий час (один рік та п`ять місяців).

Бездіяльність Держави України в особі її державних органів Вищої Ради юстиції, Верховної Ради України обмежили його право своєчасно, в розумні строки отримати відставку судді, та позбавили його права на отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до діючого на той час Закону №2453- V1, що держава Україна в односторонньому порядку змінила передбачені законодавством умови праці.

Аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що право на відставку позивача, як судді Вищого господарського суду України, виникло 04 липня 2014 року, з моменту досягнення нею 65 років. ЇЇ заява про відставку від 03.06.2014 року Вищою Радою юстиції та Верховною Радою України по незалежних від позивача причин, всупереч законодавству тривалий час в розумні строки не розглядалася, чим позбавлено позивача права на своєчасне отримання відставки та отримання щомісячного довічного грошового тримання в розмірах, передбачених діючим законодавством.

Закон України №213 VІІІ від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» прийнятий значно пізніше часу виникнення права позивача на відставку, а тому він зворотної сили не має, відповідно до правовідносин, які виникли, повинні застосовуватись норми Закону України № 2453-VI, чинні на момент їх виникнення.

Відповідно до ст.141 зазначеного Закону позивачу належить право на нарахування та отримання щомісячного довічного утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі, як орган державної влади, зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Суд приходить до висновку, що порушенні з вини держави Україна в особі її державних органів Вищої Ради юстиції, Верховної Ради України права позивача на своєчасне, в розумні строки, отримання права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці мають бути поновленні, шляхом застосування до спірних правовідносин Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI від 7 липня 2010 року, чинних на момент спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 22,58, 126 Конституції України, ст.4,5 ЦК України, Рішенням Конституційного суду України №8-пр від 11.10.2005 року, ст.138, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд в редакції від 12 лютого 2015 року, Європейською хартією про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, ст.ст.104,105, 160, 186 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати відмову Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка облікована 14.04.2016 року, неправомірною.

Зобов`язати Правобережне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 14.04.2016 року перевести ОСОБА_1 з пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», на щомісячне довічне грошове утримання, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній станом на 05.06.2014 року, без обмеження граничного розміру утримання.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: М.Ф. Сенько