Справа № 160/12200/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Соборного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в особі правонаступника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
Ухвалою суду від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
11.02.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З матеріалів справи видно, що позивачем належним чином не виконувались вимоги ст. 9 Закону №2464, а саме єдиний внесок за лютий 2019 року на відповідний рахунок органу доходів і зборів сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято остаточне рішення від 08.11.2019 року, яким скаргу залишено без задоволення.
Не погодившись, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються:
- принципи збору та ведення обліку єдиного внеску;
- платники єдиного внеску;
- порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску;
- розмір єдиного внеску;
- орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність;
- склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Виходячи з норм ст. 4 зазначеного Закону, платниками єдиного внеску є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з нормами ч. 5 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Судом встановлено, що по установі ГУ ДФС у Дніпропетровській області для зарахування єдиного соціального внеску відкриті банківські рахунки в органах Державного казначейства України:
- окремо по сплаті ЄСВ на суми заробітної плати працівників за кодом класифікації доходів бюджету 71010000;
- окремо на суми грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції за кодом класифікації доходів бюджету 71020000.
Протягом січня - березня 2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області частково перерахувало суми ЄСВ на реєстраційний рахунок за кодом 71010000 (ЄСВ на суми заробітної плати) замість реєстраційного рахунку за кодом 71020000 (ЄСВ на суми грошового забезпечення) внаслідок помилкового визначення коду бюджетної класифікації. Тому по реєстраційному рахунку за кодом 71020000 станом на 21.03.2019 виникла недоплата ЄСВ на суму 286377,16грн., а за кодом 71010000 - переплата.
Заявою ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 11.04.2019 року оформлено перерахування (взаємозалік) коштів, всього у сумі 309304,48грн., з рахунку за кодом бюджетної класифікації 71010000 на рахунок за кодом бюджетної класифікації 71020000. Тобто, реєстраційні рахунки зі сплати ЄСВ було приведено у відповідність.
Перерахування ЄСВ на вищезазначені рахунки проводилися у належні строки без порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», також були вжиті заходи щодо перерахування помилково сплачених коштів на відповідний рахунок за відповідним кодом бюджетної класифікації. Тобто кошти своєчасно та у повному обсязі внесені до бюджету, що виключає наявність правопорушення як такого.
Як передбачено ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом сформовано правову позицію щодо відповідальності податкового агента, який не забезпечив своєчасного перерахування податкового зобов`язання через помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні.
Так, Постановою Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №822/3521/17 визначено, що допущення платником під час перерахування єдиного внеску в строк, встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», помилки, які полягають у перерахуванні єдиного внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів, відкритий в органі Державної казначейської служби України з відповідним призначенням, замість іншого відповідного рахунку з певним призначенням, у разі вжиття платником заходів для виправлення такої помилки, не є підставою для висновку про невиконання платником обов`язку зі сплати єдиного внеску у встановлений зазначеним Законом строк. У такому разі у платника не виникає заборгованості з єдиного внеску і відсутні підстави для застосування до нього відповідальності, передбаченої у частині десятій та пункті 2 частини одинадцятої статті 25 зазначеного Закону.
Також, у Постанові від 30.10.2018 року у справі №824/7/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що суми єдиного внеску зараховуються на єдиний казначейський рахунок - «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування». Помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З огляду на зазначене, позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відтак, оскільки у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження судових витрат понесених позивачем, що пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, судом питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський