Справа № 826/111/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/111/18

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа № 826/111/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

при секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомленд» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомленд» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позов обґрунтовано тим, що в книзі РРО було внесено запис про оприбуткування грошових коштів у розмірі 7744,00 грн. згідно фіскального звітного чеку від 30 серпня 2017 року шляхом виправлення допущеного механічного пропуску такого запису при заповнені РРО і відповідного внесення проведеної розрахункової операції, що не суперечить наказу Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року №547, яким затверджено Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року в задоволенні даного адміністративного позову – відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомленд» про внесення відповідних виправлень безпосередньо 30 серпня 2017 року так і наявність такого виправлення станом на час здійснення фактичної перевірки не підтверджено належними та достатніми доказами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги аналогічні вимогам адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено фактичну перевірку АГЗП, яка розташована за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. О. Онікієнка, б. 131, де здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомленд», за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 14 вересня 2017 року (далі – акт перевірки).

В ході здійснення фактичної перевірки контролюючим органом встановлено, що суб'єкт господарювання не забезпечив облік готівкових коштів у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскального звітного чеку від 30 серпня 2017 року №1326, а саме: своєчасно в день отримання готівки 30 серпня 2017 року. В розділі 2 графи №5 в установленому порядку не виконано обліковий запис щодо оприбуткування готівкових коштів, отриманих від продажу скрапленого газу 30 серпня 2017 року, що призвело до неоприбуткування готівкових коштів на загальну суму 7744,10 грн. Зазначені кошти взагалі не підтверджені відповідними записами у книзі обліку розрахункових операцій.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).

Згідно п.75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п. 75.1 статті 75 ПК України).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265), дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до статті 2 Закону №265 фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті; денний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.

Також за змістом статті 2 Закону №265 книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Аналогічне визначення КОРО наведено і в п.1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення №637), в якому зазначено, що під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (п.2.2 глави 2 Положення №637).

Згідно п.7.15 глави 7 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися.

Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Відповідно до п.2.6 глави 2 згаданого Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Наказом Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року №547 затверджено Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, який поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі та використовують розрахункові книжки та книги обліку розрахункових операцій (далі – Порядок №547).

Згідно п.3 Порядку №547 реєстратор розрахункових операцій (РРО) - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До РРО відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Відповідно до п.1 глави 2 розділу II Порядку №547 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг та відповідно до вимог законодавства повинні застосовувати РРО, зобов'язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи.

Пунктом 6 глави 4 розділу II Порядку №547 встановлено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків до відповідних сторінок книги ОРО; щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії - здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Згідно п.8 глави 4 розділу II Порядку №547 у разі роздрукування на РРО протягом робочого дня декількох фіскальних звітних чеків усі вони вклеюються у відповідну книгу ОРО, записи в розділі 2 книги ОРО робляться за кожним фіскальним звітним чеком окремо. Якщо фіскальний звітний чек містить дані про операції службового внесення та службової видачі коштів, графи 3, 4 розділу 2 книги ОРО можна не заповнювати.

За бажанням суб'єкта господарювання у графах 5-10 розділу 2 книги ОРО, зареєстрованої на РРО, можна створювати додаткові графи для зазначення сум розрахунків, суми податку на додану вартість, суми акцизного податку або іншого податку (збору) та виданих при поверненні товару коштів, які отримані (видані) з використанням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо. Крім того, у цьому розділі книги ОРО на РРО або в книзі ОРО на господарську одиницю можна виконувати додаткові записи, що підсумовують дані за розрахунками за день чи за місяць.

Відповідно до п.13 глави 4 розділу II Порядку №547 виправлення записів у книзі ОРО може бути зроблено тільки тими особами, які здійснювали ці записи, або особами, які виконують їх обов'язки. Виправлення повинно засвідчуватись підписом відповідальної особи суб'єкта господарювання або суб'єкта господарювання - фізичної особи - підприємця.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, Положення №637 встановлює обов'язок суб'єкта господарювання щодо своєчасного оприбуткування усієї готівки, що надходить до кас (у день одержання коштів), а Порядок №547 регламентує порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, тобто фактично встановлює алгоритм дій суб'єкта господарювання при здійсненні дій щодо оприбуткування відповідної готівки.

Абзацом 3 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 визначено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Так, відповідачем в ході здійснення фактичної перевірки позивача було встановлено, що в розділі 2 графи №5 ОРО в установленому порядку не виконано обліковий запис щодо оприбуткування готівкових коштів, отриманих від продажу скрапленого газу 30 серпня 2017 року, що призвело до неоприбуткування готівкових коштів на загальну суму 7744,10 грн., а зазначені кошти взагалі не підтверджені відповідними записами у книзі обліку розрахункових операцій.

Наявність указаного виправлення на момент здійснення перевірки та складання Акту підтверджується копією сторінки 60 книги ОРО, яка була зроблена працівниками ГУ ДФС у Київській області та є одним з додатків до Акту.

Відтак, твердження відповідача про відсутність запису про оприбуткування готівкових коштів в книзі ОРО на момент здійснення перевірки і посилання на цю обставину як на підставу для застосування штрафних санкцій, не відповідають дійсності.

В той же час, судом при ухваленні оскаржуваного рішення було вказано, що оскільки акт було підписано представником позивача без зауважень і окремих заперечень на нього позивачем не подавалося, то суд критично ставиться до твердження позивача про наявність виправлення механічної помилки (пропуску запису) шляхом здійснення відповідного запису про оприбуткування грошових коштів в книзі ОРО в день проведення операції та, відповідно, станом на час здійснення перевірки.

З даного приводу необхідно вказати, що відповідно до положень абз. 2 п.86.1 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Відповідно, незалежно від ставлення платника податків до змісту вказаного акту, законом на нього покладений обов’язок з його підписання. Водночас, положення статті 86 ПК України, які регулюють вирішення питань, пов’язаних із незгодою платника податків із змістом акту, визначають, що висловлення такої незгоди у вигляді заперечень до акту (що можуть бути подані разом з ним або окремо після його підписання) є виключно правом, але не обов’язком платника податків.

При цьому, ПК України жодним чином не обумовлено, що реалізація права платника податків на здійснення оскарження висновків акту за результатами перевірки в інший спосіб, ніж надання заперечень, а саме — шляхом оскарження у встановленому порядку (в тому числі і до суду) податкових повідомлень-рішень, що виносяться на підставі таких актів, - є неможливим у зв’язку з неподанням заперечень до акту перевірки.

Отже, фактично пославшись на ненадання позивачем заперечень до акту як на ознаку згоди позивача з його висновками і наявністю нібито виявленого порушення, суд помилково визнав право позивача на надання цих заперечень його обов’язком. Внаслідок цього судом зроблено безпідставний висновок про ототожнення невикористання позивачем свого права на подання заперечень до акту та його гіпотетичної згоди з наявністю нібито виявленого відповідачем порушення.

Що ж до фактичних обставин, то апелянт вказує, що відповідні сторінки книги ОРО із внесеним до неї записом були пред’явлені працівникам ДФС під час перевірки, і копії цих сторінок є додатками до акту перевірки. За таких обставин, працівники ДФС проігнорували наявність відповідних документів, і жодним чином не відобразили їх зміст при складенні акту, адже в акті прямо вказано, що зазначені готівкові кошти взагалі не підтверджені відповідними записами у книзі обліку розрахункових операцій.

Також слід зазначити, що відповідачем доказів на підтвердження правомірності свого рішення, зокрема, копій відповідних сторінок книги ОРО, що є додатками до акту перевірки, які мали б свідчити про відсутність будь-яких записів щодо оприбуткування позивачем готівки 30 серпня 2017 року і про обґрунтованість тверджень про наявність відповідного порушення, надано не було.

Таким чином, у суду відсутні належні докази того, що позивачем дійсно було допущено вказані в акті порушення готівкового обігу у вигляді відсутності запису про оприбуткування готівкових коштів у книзі ОРО. Відповідно, відсутні належні докази правомірності рішення відповідача, що тягне за собою наслідки у вигляді визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Окремо необхідно зазначити про необґрунтованість твердження суду першої інстанції щодо того, що п.13 глави 4 розділу II Порядку №547 передбачає виключно виправлення записів у книзі ОРО, що фактично є внесенням змін уже в наявний запис (виправлення помилки в частині дати, суми, тощо), однак не передбачає внесення запису у випадку його механічного пропуску відповідальною особою.

Так, зазначеним положенням Порядку №547 не визначено, що саме розуміється під виправленням записів у книзі ОРО, адже доповнення механічно пропущеного запису до складу інших записів у книзі ОРО також може вважатися виправленням таких записів, оскільки має наслідком виправлення невірно здійснених записів у їх сукупності і приведення їх у відповідність до фактично здійснених операцій із готівковими коштами та належного їх відображення у книзі ОРО.

Тому здійснене судом тлумачення поняття виправлення записів є довільним і таким, що безпідставно звужує можливе його застосування, а відтак не є таким, що правомірно застосовано судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтується на зазначених висновках акту перевірки.

Таким чином неправомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомленд» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року – скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомленд» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2020 року.