Справа № 640/3595/19
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Київ № 640/3595/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 26.12.2018 №Ф-260093-17.

Ухвалою суду від 06.03.2109 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів.

Позов обґрунтований тим, що позивач є застрахованою особою, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску позивачем, як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Представник Головного управління ДФС у м. Києві подав до суду відзив, я кому зазначено, що з 01.01.2017 базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, вказані у пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" як ті, що отримують, так і ті, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності. За твердженням представника відповідача, оскільки відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України право на зайняття адвокатською діяльністю позивачем не зупинено, тому позивач не може стверджувати, що не займається адвокатською діяльністю.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази, суд установив.

Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва про взяття на облік платника податків від 13.03.2014 №41/26-56-18-05-26 ОСОБА_1 узятий на облік, як адвокат (самозайнята особа).

Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято вимогу від 26.12.2018 №Ф-260093-17 про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої позивачу відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів нараховано суму боргу в розмірі 31639,08 грн. зі сплати єдиного внеску (станом на 31.10.2018).

Вважаючи протиправною вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 26.12.2018 №Ф-260093-17 позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI: адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (пункт 2 частини першої статті 1); адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4); адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (стаття 13).

Судом установлено, що відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 13.03.2014 №41/26-56-18-05-26 ОСОБА_1 взятий на облік, як адвокат. Отже, позивач є самозайнятою особою в розумінні наведених норм.

На підставі наказу від 11.12.2006 №15-К ОСОБА_1 з 11.12.2006 призначений на посаду начальника юридичного відділу ЗАТ "Страхова компанія "Надійна".

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 11.12.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Як убачається з копії трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

з 24.11.2010 переведений на посаду Першого заступника голови правління за сумісництвом ЗАТ "Страхова компанія "Надійна";

з 22.02.2011 переведений на посаду начальника юридичного відділу ПрАТ "Страхова компанія "Надійна";

з 30.12.2014 переведений на посаду віце-президента з юридичних питань ПрАТ "Страхова компанія "Надійна";

з 30.04.2015 призначений на посаду виконуючого обов`язки президента ПрАТ "Страхова компанія "Надійна";

з 17.05.2018 призначений на посаду президента ПрАТ "Страхова компанія "Надійна".

Згідно з Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI: єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1); платниками єдиного внеску є: роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами ; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (абзац другий пункту 1, пункт 5 частина перша статті 4).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (редакція від 01.01.2017) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац 1 пункту 1); для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2).

Аналізуючи наведені положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 справа №160/3114/19 дійшов висновку, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску в разі одночасного перебування фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа не здійснює, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" окремо не врегульовані. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, яка є базою для нарахування єдиного внеску, водночас розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Водночас за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначати цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, для досягнення зазначеного, встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в контролюючих органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Судом зазначалось, що з 11.12.2006 ОСОБА_1 працює в ПАТ "Страхова компанія "Надійна" (ЗАТ "Страхова компанія "Надійна") та з 13.03.2014 взятий на облік як самозайнята особа - адвокат. Відповідно до довідки ПАТ "Страхова компанія "Надійна" від 26.02.2019 №30 за період з січня 2017 року по грудень 2018 року ПАТ "Страхова компанія "Надійна" сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 на загальну суму 121385,69 грн.

Доказів отримання позивачем у зазначений період доходів від здійснення індивідуальної адвокатської діяльності відповідачем до суду не надано.

Враховуючи проаналізоване правове регулювання та судову практику, встановлені обставини щодо сплати роботодавцем за позивача єдиного внеску та неотримання позивачем доходу від діяльності як самозайнятої особи, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому вимога Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 26.12.2018 №Ф-260093-17 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (квитанція від 26.02.2019 №0.0..1).

Оскільки, позов задоволено повністю, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 26 грудня 2018 року №Ф-260093-17.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, місцезнаходження 04116, місто Київ, вулиця Шолуденко, 33/19).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Донець