Справа № 200/702/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 р. Справа№200/702/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про оскарження рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

14 січня 2020 року ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Ціолковського, буд. 25, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113, ) про:

- скасування рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 вересня 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ;

- зобов`язання Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 до пільгового стажу по Списку № 1 періоди роботи у:

ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» (підземний стаж з повним робочим днем):

- з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік на посаді підземного гірничого;

- з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року навчався в учбовому пункті з тарифною ставкою підземного робітника;

- з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року на посаді підземного машиніста підземних установок.

Донецьке підприємство «Защита»:

- з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року на посаді електромонтажника 4 розряду.

Підприємство електричних мереж в/о «Донецьквугілля»:

- з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року на посаді підземного електрослюсаря 4 розряду.

- зобов`язання Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку з моменту його звернення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при призначенні пенсії протиправно не врахував до пільгового стажу періоди роботи у:

ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» (підземний стаж з повним робочим днем):

- з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік на посаді підземного гірничого;

- з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року навчався в учбовому пункті з тарифною ставкою підземного робітника;

- з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року на посаді підземного машиніста підземних установок.

Донецьке підприємство «Защита»:

- з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року на посаді електромонтажника 4 розряду.

Підприємство електричних мереж в/о «Донецьквугілля»:

- з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року на посаді підземного електрослюсаря 4 розряду.

Позивач наголошує, що ці періоди роботи підтверджуються записами трудової книжки. Позивач на вимогу відповідача надав довідки про підтвердження трудового стажу призначення пенсії в разі відсутності трудової книжки або невідповідності записів в ній, про те відповідачем вказані періоди враховані не були.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, щовідповідно до наданих позивачем документів, з урахуванням вимог діючого законодавства України, страховий стаж ОСОБА_1 за даними трудової книжки та в індивідуальних відомостях про застраховану особу складає 24 роки 7 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком № 1 за даними в індивідуальних відомостях про застраховану особу 5 років 7 місяців 25 днів.

За таких обставин відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на момент звернення відсутній необхідний пільговий стаж. Також, відповідач зазначив, що відповідно до чинного законодавства та наданих на дату звернення документів позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 55 років.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 26квітня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою від 23 червня 2019 року № 2578 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

Позивачем при зверненні до пенсійного органу надано такі документи: заява, копія паспорту, реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудової книжки, диплому, довідка від 22липня 2019 року № 1425- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 562о/к від 30 січня 2018 року на 3 аркушах, копія наказу про проведення атестації робочих місць за умовами праці № 1089 від 01 червня 2007 року, копія наказу про підсумки атестації робочих місць за умовами праці № 889 від 29 травня 2012 року.

19вересня 2019 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідного стажу через не зарахування окремих періодів його роботи до страхового стажу. Відтак, період роботи позивача, зарахований до страхового стажу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування, склав 24 роки 7 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком № 1 за даними в індивідуальних відомостях про застраховану особу 5 років 7 місяців 25 днів.

Суб`єктом владних повноважень зазначено, що відповідно до записів № 1-4 трудової книжки серії НОМЕР_3 періоди роботи наПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» (підземний стаж з повним робочим днем): з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік на посаді підземного гірничого; з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року навчався в учбовому пункті з тарифною ставкою підземного робітника; з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року на посаді підземного машиніста підземних установок, неможливо зарахувати до пільгової роботи. Оскільки, ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» втратила фактичний контроль над своїм виробничим комплексом та на сьогоднішній день не має доступу до документів, які знаходяться у м. Донецьку, тому неможливо провести перевірку пільгових довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 562о/к від 30 січня 2018 року.

Відповідно до записів № 11-12 трудової книжки серії НОМЕР_3 з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року на посаді підземного електрослюсаря 4 розряду позивач працював на підприємстві електричних мереж в/о «Донецьквугілля», цей період роботи не зараховано до пільгового стажу, оскільки, не надана довідка, що підтверджує пільговий характер роботи.

Записи № 13-14 трудової книжки серії НОМЕР_3 , які свідчать про період роботи позивача в Донецькому підприємстві «Защита» з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року на посаді електромонтажника 4 розряду не зараховано до страхового стажу. Оскільки, дата підстави про прийняття містить виправлення, яке не завірене належним чином, що є порушенням пункту 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

Також до заяви позивач надав архівні довідки адміністрації міста Донецька самопроголошеної донецької народної республіки від 18 травня 2015 року № К-78 у кількості 3 штуки та довідки ПАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля від 27 квітня 2015 року №№ 92, 93, 94, та довідку від 10 червня 2015 року № 137 за формою затвердженою постановою кабінету міністрів самопроголошеної донецької народної республіки від 10 січня 2015 року № 1-12, які не були враховані для перерахунку пенсії позивачу з огляду на їх недійсність.

За таких обставин відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вікомна пільгових умовах відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Також, відповідач зазначив, право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 за наявним страховим та пільговим стажем позивач набуде після досягнення 55 років.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що відповідно до записів№ 1, 2, 3, 4, 11, 12, 13, 14 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10 травня 1983 року ОСОБА_1 , позивач:

- з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік працював на посаді підземного гірничого на ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька»;

- з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року навчався в учбовому пункті з тарифною ставкою підземного робітника на ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька»;

- з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року працював на посаді підземного машиніста підземних установок на ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька»;

- з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року працював на посаді підземного електрослюсаря 4 розряду на підприємстві електричних мереж в/о «Донецьквугілля»;

- з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року працював на посаді електромонтажника 4 розряду в Донецькому підприємстві «Защита».

Судом встановлено, що запис № 13 трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 01жовтня 1993 року, не містить виправлення дати підстави про прийняття на роботу в Донецьке підприємство «Защита».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до статті 58 Закону № 1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Статтею 114 № 1058-IV врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» (далі Постанова № 637) у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Пункт 4.2 розділу ІV постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповіднодо Закону № 1058» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм Постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Щодо вимоги про зарахування періодів роботи на ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» (підземний стаж з повним робочим днем) до страхового стажу.

Судом встановлено, що відповідно до записів № 1, 2, 3, 4, 11, 12 трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 10 травня 1983 року до страхового стажу відносяться наступні періоди роботи: з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік, з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року, з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року, з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року, які не були зараховані відповідачем.

Суд констатує, що вказані записи у трудовій книжці не містять неточностей, записи зроблені чітко та без виправлень, засвідчені печатками підприємства, відповідальними працівниками та відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

Крім того, позивачем надана уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 562о/к від 30 січня 2018 року, копія наказу про проведення атестації робочих місць за умовами праці № 1089 від 01 червня 2007 року, копія наказу про підсумки атестації робочих місць за умовами праці № 889 від 29 травня 2012 року.

Відмовляючи у прийнятті вказаних документів, відповідач керувався тим, що неможливо здійснити їх перевірку, адже ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» втратила фактичний контроль над своїм виробничим комплексом та на сьогоднішній день не має доступу до документів, які знаходяться у м. Донецьку.

Суд відхиляє зазначене покликання як на підставу правомірності прийняття оскаржуваного рішення, адже за наявності у позивача основного документа трудової книжки, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ньому, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи відповідно до Постанови КМУ № 637.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу його роботи на підприємстві ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» (підземний стаж з повним робочим днем)періоди: з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік, з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року, з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року, з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці. При цьому, підстав для перевірки такого запису судом не встановлено.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року на посаді електромонтажника 4 розряду в Донецькому підприємстві «Защита», суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.12. Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що у період з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року позивач працював на посаді електромонтажника 4 розряду в Донецькому підприємстві «Защита».

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18 листопада 2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не врахував позивачу спірний період його роботи до пільгового стажу, оскільки на період роботи позивача була чинна постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», положеннями якої до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відносилась посада електромонтажника.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо врахування при призначенні пенсії довідок суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості з тих підстав, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Разом з тим, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів, тощо, на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, дипломі, тощо, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23 лютого 2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthersv. MoldovaandRussia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що позивач опинився в ситуації, що не дає можливості забезпечити належний захист своїх прав.

В свою чергу, суд враховує, що позивач не може бути позбавлений свого права на пенсію за віком на пільгових умовах через неможливість перевірки органом пенсійного фонду достовірності періоду та характеру його роботи з незалежних від заявника підстав. Адже підприємство в якому він працювавперебуває на території,що тимчасово не підконтрольна українській владі.

Отже, суд констатує, що за результатом розгляду справи не знайшли підтвердження доводи відповідача щодо не підтвердження страхового стажу позивача за розглядаєміперіоди роботи.

Оскільки факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що оскаржуване рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 вересня 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 прийнято без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача щодо зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку з моменту його звернення, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом вище саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії, призначає пенсію та готує документи для її виплати. При цьому, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання таких функцій.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи позивача.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 вересня 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсіїта зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору в сумі 840,80 грн. до ухвалення рішення по справі.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення у даній справі, а судовий збір не сплачено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Ціолковського, буд. 25, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113, ) про оскарження рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 вересня 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 .

Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 до пільгового стажу по Списку № 1 періоди роботи у:

1) ПАТ «Шахта ім. О. Ф. Засядька» (підземний стаж з повним робочим днем):

- з 16 травня 1983 року по 24 липня 1983 рік на посаді підземного гірничого;

- з 06 вересня 1983 року по 07 вересня 1983 року навчався в учбовому пункті з тарифною ставкою підземного робітника;

- з 08 вересня 1983 року по 13 грудня 1983 року на посаді підземного машиніста підземних установок.

2) Підприємство електричних мереж в/о «Донецьквугілля»:

- з 02 січня 1990 року по 27 вересня 1993 року на посаді підземного електрослюсаря 4 розряду.

3) Донецьке підприємство «Защита»:

- з 01 жовтня 1993 року по 21 вересня 1995 року на посаді електромонтажника 4 розряду.

Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 лютого 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна