Справа № 120/3867/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 лютого 2020 р. Справа № 120/3867/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Державної установи «Сокирянська виправна колонія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із адміністративним позовом до Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі - відповідач 1), Державної установи «Сокирянська виправна колонія» № 67 (далі - відповідач 2) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.11.2018 позивач був звільнений із Державної кримінально - виконавчої служби України. Після звільнення ОСОБА_1 звернувся до Державної установи «Сокирянська виправна колонія» № 67 із заявою про направлення документів для призначення пенсії за вислугою років.

Листом від 15.03.2019 № 5.1-9/19/С-9 позивачу відмовлено у направленні документів для призначення пенсії за вислугою років, оскільки календарна вислуга років на день звільнення згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» повинна становити не менше 24 років, а вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 20 років 6 місяців 8 днів.

На думку ОСОБА_1 відповідачем протиправно не направлено документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, чим порушено його право на пенсію, що й стало приводом для звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Ухвалою від 29.11.2019 позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали суду.

09.12.2019 до суду надійшла заява позивача про усунення, вказаних в ухвалі від 29.11.2019 недоліків. У заяві позивач уточнив позовні вимоги та просив:

- зобов`язати відповідача 1 направити подання з необхідним пакетом документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для призначення пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача 2 направити необхідні документи Центрально - західному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для підготовки подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для призначення пенсії за вислугу років.

Ухвалою від 13.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву.

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (далі - третя особа).

26.12.2019 на адресу суду від Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що на момент звільнення позивача, відповідно до наказу про звільнення, календарна вислуга років останнього складає 20 років 06 місяців 8 днів.

Питання пільгового пенсійного забезпечення осіб, які проходили службу в Державній кримінально - виконавчій службі України врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон від 09.04.1992 № 2262-XII).

Правила подачі документів для призначення пенсії визначено ст. 48 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, згідно положень якої заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.

Відповідач 1 зазначив, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 (далі - Постанова № 3-1) передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом від 09.04.1992 № 2262-XII, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи, в тому числі, підрозділи Державної пенітенціарної служби України, яким для позивача є міжрегіональне управління.

Однак, заява яка надійшла до міжрегіонального управління від 09.04.2019 не відповідає вимогам, передбачених Постановою 3-1, оскільки заява була сформована до Державної установи «Сокирянська виправна колонія» № 67, а не до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області. Відтак заява позивача була розглянута згідно Закону України «Про звернення громадян».

Також відповідач 1 зазначив, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 18.12.2018 № 32443/02 позивач не набув право на пенсію за вислугу років, за нормами чинного закону.

Крім цього відповідач 1 просив суд розгляд адміністративної справи здійснити за участю представника Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

11.01.2020 на адресу суду надійшли пояснення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області в яких третя особа вважає позовні вимоги безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Пояснення мотивовані тим, що відповідно до п. «а» ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Третя особа зазначає, що пільгова вислуга років позивача (26 років 10 місяців 12 днів) має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до ст. 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Також третя особа, вважає безпідставним твердження позивача, що для призначення пенсії за вислугу років підлягає застосування постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1993 № 393, якою на думку позивача для призначення пенсії за вислугою років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відтак, приписи п. 3 постанови Кабінету Міністрів України в17.07.1993 № 393 суперечать приписам п. "а" ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, а тому застосуванню підлягає саме Закон від 09.04.1992 № 2262-XII.

Щодо порядку подачі документів для призначення пенсії третя особа зазначила, що позивачу листом від 22.02.2019 № 6161/19 повідомлено, що грошові документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема грошовий атестат, подається в оригіналі.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зазначає про правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з порушенням порядку подання документів для призначення пенсії та відсутністю у позивача необхідної календарної вислуги років, яка має становити не менше 24 календарних років.

03.02.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач не погоджується із аргументами відповідача 1.

Відповідь на відзив мотивована тим, що відповідно до ст. 171 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393.

Таким чином ст. 17-1 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII та Постанова № 393 є спеціальними при застосуванні до спірних правовідносин.

Відповідач 2 ухвалу про відкриття провадження від 13.12.2019 отримав 20.12.2019, що підтверджується повідомленням про вручення, однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, тому суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою від 12.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про розгляд справи № 120/3867/19-а у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

22.09.1999 позивача прийнято на службу до Державної кримінально - виконавчої служби України згідно наказу від 22.09.1999 № 6 (а.с.55).

12.11.2018 наказом начальника Державної установи «Сокирянська виправна колонія» № 67 прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 7ч. 1ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Вислуга років для нарахування вихідної допомоги складає 20 років 06 місяців 08 днів (а.с.53), у пільговому обчисленні 26 років 10 місяців 12 днів (а.с 57).

Позивач після звільнення звернувся до відповідача 2 з усною заявою про направлення документів щодо призначення пенсії.

22.11.2018 відповідач 2 листом за вих. № 5.1-3145 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області з проханням повідомити про можливість призначення позивачу пенсії за вислугою років в календарному обчисленні 20 років 06 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 26 років 10 місяців 12 днів (а.с.54).

Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області листом від 18.12.2018 № 32413/02 повідомило відповідача 2 про неможливість призначення пенсії позивачу за вислугу років, оскільки згідно п. «а» ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII календарна вислуга років для призначення пенсії повинна становити 24 календарних роки (а.с.13, 61).

В лютому 2019 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугою років (а.с.17, 81).

Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області листом від 22.02.2019 № 6161/09 повідомило позивача про те, що заяви про призначення пенсії за вислугу років звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом від 09.04.1992 № 2262-XII, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи, яким для позивача є Центрально - західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Також позивача повідомлено, що грошові документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема грошовий атестат, подаються в оригіналі, а також про те, що календарна вислуга років для призначення пенсії повинна становити 24 календарних роки і більше (а.с.14, 49).

05.03.2019 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою в якій просив підготувати пакет документів для призначення пенсії за вислугою років та надав заяву про призначення пенсії за вислугою років (а.с.48, 50-51, 83).

Відповідач 2 листом від 15.03.2019 № 5.1-9/19/с-9 повідомив позивача про неможливість направлення пакету документів для призначення пенсії у зв`язку із тим, що вислуга років у календарному обчисленні на день звільнення становить 20 років 06 місяців 08 днів, а відповідно до п. «а» Закону від 09.04.1992 № 2262-XII на день звільнення календарна вислуга років повинна становити 24 календарних років і більше (а.с.15,84).

09.04.2019 позивач звернувся із заявою до відповідача 1 з проханням про витребування необхідного пакету документів для призначення пенсії у Державної установи «Сокирянська виправна колонія» № 67 та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (а.с.16,47).

Відповідач 1 листом від 07.05.2019 № 5/3451 повідомив позивача, що згідно п. «а» Закону від 09.04.1992 № 2262-XII на день звільнення календарна вислуга років повинна становити 24 календарних років і більше. Однак на день звільнення вислуга років в календарному обчисленні позивача становить 20 років 06 місяців 08 днів, а тому відсутні правові підстави для направлення документів з метою призначення пенсії (а.с.18, 85).

Не погоджуючись з відмовою відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначені Законом від 09.04.1992 № 2262-XII.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Пунктом «а» статті 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон від 23.06.2005 № 2713-IV) пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII. При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів (ч. 4 ст. 23 Закону від 23.06.2005 № 2713-IV).

В свою чергу, статтею 171 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до п. «г» ч. 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.

Отже, аналізуючи норми Закону від 09.04.1992 № 2262-XII суд зазначає, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Як встановлено судом, вислуга років позивача в календарному обчисленні на день звільнення (12.11.2018) становить 20 років 6 місяців 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років, оскільки відповідно до п. «а» ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Разом з тим, суд зазначає, що ст. 17 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Крім того, в Законі від 09.04.1992 № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Законом від 09.04.1992 № 2262-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 календарних років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 295/6301/17, від 10.07.2019 по справі № 1840/3347/18, від 22.08.2019 по справі №295/7220/16-а, від 27.02.2019 по справі № 295/6454/17, від 27.06.2019 по справі № 806/1470/16, від 24.10.2019 по справі № 761/14626/17, від 14.11.2019 по справі № 806/1469/16.

Посилання позивача на те, що для призначення йому пенсії за вислугою років підлягає застосуванню саме Постанова № 393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж є безпідставними, оскільки згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відтак, приписи п. 3 Постанови № 393 суперечать приписам ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, а тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII календарної вислуги років, а саме 24 календарних років і більше.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини .

Згідно з п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач 1: Центрально - західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Брацлавська, 2-А, м. Вінниця, 21001, )

Відповідач 2: Державна установа «Сокирянська виправна колонія» № 67 (пров. Покровський, 8, м. Сокиряни, Чернівецька область, 60200, )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, )

Суддя Богоніс Михайло Богданович Богданович