Справа № 420/1029/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1029/19

Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 02 вересня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача: Яковлєва О.В.,
суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тимчасово виконуючого обв`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Тимчасово виконуючого обв`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Тимчасово виконуючому обв`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 21 січня 2019 року № 18 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту розмороження двигунів автомобілів роти штабних машин першого польового вузла зв`язку», в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «Сувора догана» та притягнення ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності, у розмірі 85 705,74 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як позивач, як командир роти штабних машин, не виконав службового обов`язку з підтримання ввіреної йому автомобільної техніки в постійній бойовій готовності в умовах воєнного стану, а також обов`язку з її належного технічного обслуговування, що призвело до пошкодження двигунів 3 військових автомобілів.

Внаслідок чого, на думку апелянта, позивач, як відповідальна особа, має понести дисциплінарну та матеріальну відповідальність.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу з якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як у ході проведеного службового розслідування належним чином не встановлено факту його вини у пошкодженні військових автомобілів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 починаючи з 29 серпня 2016 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира роти штабних машин першого польового вузла зв`язку (І батальйону зв`язку) ВЧ НОМЕР_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у військовому званні старший лейтенант.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2018 року № 561 призначено службове розслідування по факту розмороження двигунів автомобілів роти штабних машин першого польового вузла зв`язку, а саме: 3ІЛ-131, військовий номер НОМЕР_3 ; 3ІЛ-131, військовий номер НОМЕР_4 ; УРАЛ-375, військовий номер НОМЕР_5 .

В ході проведення службового розслідування встановлено, що 30 листопада 2018 року начальник І польового вузла зв`язку підполковник ОСОБА_3 доповів рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про те, що двигуни роти штабних машин І польового вузла зв`язку «розморожені», а саме: автомобіль ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_3 ; автомобіль ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_4 ; автомобіль УРАЛ-375, військовий номер НОМЕР_5 .

При цьому, в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 26 листопада 2018 року на території Одеської області, позивач будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, не виконав своїх службових обов`язків, покладених за посадою та не забезпечив правильну експлуатацію автомобільної техніки, що призвело до пошкодження двигунів 2 автомобілів ЗІЛ-131 та 1 УРАЛ-375.

За результатами проведення службового розслідування ТВО командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 21 січня 2019 року № 18 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту розмороження двигунів автомобілів роти штабних машин першого польового вузла зв`язку», яким за пошкодження військового майна позивачу оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді «СУВОРА ДОГАНА» та притягнуто його до повної матеріальної відповідальності, на суму 85 705,74 грн.

Не погоджуючись з фактом притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким частково не погоджується судова колегія, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як на позивача протиправно накладено спірне дисциплінарне стягнення, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» затверджено текст відповідного статуту, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Положеннями ст. 112 Статуту внутрішньої служби, зокрема, передбачено, що командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності.

Крім того, ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено текст відповідного статуту, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту передбачено право командира - віддавати накази і розпорядження, та обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст. 97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Крім того, згідно п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Відповідно до п. 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно з п. 4 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Відповідно до п.8 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно з п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п.16 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. У разі виявлення недостачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) чи інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, установ та організацій - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності). Сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

Згідно з п.17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Відповідно до п.18 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця або військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Згідно з п.19 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Відповідно до п.21 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивача, як військовослужбовця ЗС України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення суворої догани, а також притягнуто до повної матеріальної відповідальності за пошкодження військового майна.

В даному випадку, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок проведеного службового розслідування по факту розмороження двигунів автомобілів роти штабних машин першого польового вузла зв`язку, яким встановлено, що позивачем, як командиром роти штабних машин першого польового вузла зв`язку не виконано своїх службових обов`язків, що призвело до пошкодження військового майна, а саме двигунів двох автомобілів ЗІЛ 131 та одного УРАЛ 375.

В свою чергу, надаючи правову оцінку висновкам проведеного службового розслідування та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, із зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами пояснень вбачається, що позивач, у період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року, перебував на лікарняному та не виконував своїх службових обов`язків.

При цьому, колегія суддів вважає, що у цей період позивач не міг контролювати процес злиття води з системи охолодження двох автомобілів ЗІЛ 131, поставлених у цей період на зберігання.

Між тим, у червні 2018 року начальником І польового вузла зв`язку ОСОБА_3 виявлено факт наявності тріщин у блоках двигунів відповідних автомобілів ЗІЛ 131, про що повідомлено позивача.

В свою чергу, як зазначається позивачем у наданих під час проведення службового розслідування поясненнях, ним у липні 2018 року розпочато ремонт двигунів відповідних автомобілів ЗІЛ 131.

Між тим, колегія суддів зазначає, що проведеним службовим розслідуванням не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між будь-якими діями позивача та наявністю пошкоджень у двигунах відповідних автомобілів.

Крім того, проведеним службовим розслідуванням детально не встановлено яким чином відповідні автомобілі ЗІЛ 131 отримали пошкодження, виявлені влітку 2018 року, а також того, чи перебував у цей момент позивач відповідальною за їх стан особою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість оскаржуваного наказу у відповідній частині.

В свою чергу, щодо наявності пошкоджень двигуна автомобіля УРАЛ-375, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що позивачем 26 листопада 2018 року поставлено задачу командиру 1 взводу РИТМ прапорщику ОСОБА_4 та техніку РШМ сержанту ОСОБА_5 проконтролювати злиття води із систем охолодження двигунів на автомобілях, які стояли в автомобільній колоні та сховищі № 48.

При цьому, таку задачу поставлено командирам підрозділів начальником першого ПВЗ, які відповідають за техніку, підполковником ОСОБА_3 та заступником начальника першого ПВЗ з озброєння капітаном ОСОБА_6 про злиття води із систем охолодження двигунів автомобілів першого ПВЗ у зв`язку з наступаючими морозами.

В свою чергу, 29 листопада 2018 року позивача проінформовано водієм ОСОБА_7 про те, що на блоці двигуна автомобіля УРАЛ-375 виявлена тріщина.

Внаслідок чого, позивачем прийнято рішення про вжиття заходів щодо відновлення працездатності двигуна, шляхом заварювання тріщини.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок, що позивачем наказано іншим військовослужбовцям проконтролювати злиття води із систем охолодження двигунів на автомобілях, а як наслідок зроблено висновок, що відповідачем належним чином не встановлено осіб, що мають нести відповідальність за вчинення спірного порушення.

Між тим, колегія суддів вважає, що саме позивач, як відповідальна посадова особа має нести відповідальність за непрацездатний стан ввіреної йому військової техніки, зокрема автомобіля УРАЛ-375.

Більш того, як вірно зазначається відповідачем у справі, на час виявлення спірного порушення на території Одеської області було оголошено військовий стан.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками проведеного службового розслідування щодо наявності вини позивача у перебуванні автомобіля УРАЛ-375 у неробочому стані.

Проте, з іншого боку, враховуючи недоведеність вини позивача у пошкодженні автомобілів ЗІЛ 131, а також неможливість часткового скасування оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне визнати його протиправним та скасувати у повному обсязі.

Між тим, щодо встановлення матеріальної шкоди за наслідком пошкодження автомобіля УРАЛ-375, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, як не заперечується сторонами у справі, позивачем здійснено відновлення працездатності двигуна УРАЛ-375 та автомобіль виконує бойові завдання, що підтверджується журналом виходу та повернення машин з парку військової частини НОМЕР_1 , дорожніми листами на зазначені автомобілі, книгою обліку та реєстрації дорожніх листів, нарядами на використання зазначених автомобілів.

В свою чергу, суб`єктом владних повноважень у межах проведеного службового розслідування не враховано вищевказаних обставин щодо усунення негативних наслідків, а як наслідок зроблено передчасний висновок про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом належним чином не встановлено фактичних обставин справи, а як наслідок допущено порушення матеріального і процесуального права при вирішенні справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Тимчасово виконуючого обв`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Тимчасово виконуючому обв`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 від 21 січня 2019 року № 18 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту розмороження двигунів автомобілів роти штабних машин першого польового вузла зв`язку», в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана» та притягнення ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності, у сумі 85705,74 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.