Справа № 500/422/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/422/20

12 лютого 2020 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинитипевні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Рудик Юлії Михайлівни №50196296 від 13.12.2019 року зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подав позивач для проведення державної реєстрації права власності на будівлю, садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . Позивач зазначив, що підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вищезазначеного майна стало те, що позивачем документи подані не в повному обсязі, а саме не було подано документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси або відомості про кадастровий номер земельної ділянки, право власності на яку зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на якій збудований садовий будинок.

Вказав також, що Рішенням №555 Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів трудящих від 22 вересня 1966 року протоколом №18 про виділення земельної ділянки для закладення колективного саду працівників Тернопільського відділку Львівської залізниці вирішено закріпити земельну ділянку площею 24,16 га. в районі залізничного питомника, на північно - східній околиці міста за колективом працівників Тернопільського відділку Львівської залізниці. Вищезазначеним рішенням було зобов`язано головного архітектора міста Тернополя Гронського Е.Е. оформити відвід земельної ділянки в натурі відповідною документацією. Після створення садово- городнього товариства «Ювілейне», згідно статуту на садовій ділянці №18 АДРЕСА_3 вул. Прямій збудований садовий будинок. 14 листопада 1991 року на садовий будинок за адресою АДРЕСА_4 . Пряма, 18 був виданий технічний паспорт на ім`я ОСОБА_2 . Даний садовий будинок складається з підвалу, веранди, коридору, кімнати, кладовки і літньої кімнати.

У 2006 році ОСОБА_2 (мати позивача) на підставі заяви до садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці та статуту спільного засідання правління садівничого товариства вирішили передати у користування земельну ділянку площею 0,06 га. за адресою: АДРЕСА_1 Пряма, 18 ОСОБА_1 .

На думку позивача, розглядаючи заяву про державну реєстрацію прав і додані до неї документи та приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор виходив із того, що позивачем не було подано документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, право власності наяку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на якій збудований садовий будинок.

Позивач вважає, що державний реєстратор не зазначив, який конкретно документ повинен був бути поданий позивачем для реєстрації права власності на дане майно та не обґрунтував соє рішення про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 ..

Позивач вважає таке рішення державного реєстратора протиправним, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням таким суб`єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має і особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Суд вважає, що у спірному випадку оскарження рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено захистом права на об`єкт нерухомого майна, який перебуває в користуванні у позивача на підставі заяви до садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці та Статуту спільного засідання правління садівничого товариства.

Тобто, в спірному випадку, правовідносини виникли з приводу внесення відповідного запису (рішення) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на таке нерухоме майно, відтак спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки поняття права власності на об`єкт нерухомого майна включає право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Тобто цей позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-ІУ (надалі, Закон № 1952), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952).

Також, відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Системний аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

При цьому, участь у справі суб`єкта владних повноважень, саме по собі не свідчить про віднесення даного спору до юрисдикції адміністративного суду, оскільки визначальним при встановленні підсудності спору є його характер, а не суб`єктний склад.

З урахуванням наведеного, цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, на нього не поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Тому, розгляд даного пору належить до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що подану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому слід відмовити у відкритті провадження у даній справі та повернути позивачеві позовну заяву разом із всіма доданими до неї матеріалами.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. частини першої ст.170 КАС України.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 12.02.2020.

Суддя Дерех Н.В.

Копія вірна

Суддя Дерех Н.В.