Справа № 280/4609/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 280/4609/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізької окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року (суддя Максименко Л.Я., м. Запоріжжя) у справі №280/4609/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 1407/02 від 03.09.2019 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як матері інваліда з дитинства з урахуванням ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.07.2019 р., виключивши із підрахунку заробітної плати період з 01.07.2000р. по 31.12.2002р. та з 01.01.2012р. по 31.11.2012р. у відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, викладене в листі від 03.09.2019 №1407/02, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, з 03 липня 2019 року.

В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Суд вказав, що позивачем було надано належні та допустимі докази, якими підтверджується, що ОСОБА_2 за медичними показаннями визнана дитиною-інвалідом, позивач досягнув віку 50 років та має достатній страховий стаж для призначення дострокової пенсії.

В той же час, згідно заяви про призначення пенсії від 03.07.2019р., що подана позивачем до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, позивач просив призначити дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших вимог щодо призначення пенсії позивачем не заявлялось при зверненні за її призначенням.

Враховуючи зазначене, суд вказав на передчасність позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком як матері інваліда з дитинства з урахуванням вимог частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключивши із підрахунку заробітної плати періоди: з 01.07.2000р. по 31.12.2002р., з 01.01.2012р. по 31.11.2012р. у відповідності до частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, зазначив про те, що мати особи з інвалідністю з дитинства має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Вказує, що якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Відповідач зазначає, що згідно висновку від 12 грудня 2000 року №22/140 дитина позивача є дитиною-інвалідом з 13 грудня 2000 року (тобто з віку 11 років), при цьому даний висновок не містить посилання на те, що дитина могла бути визнаною дитиною інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю до 16 років.

Вказано, що всі умови щодо надання необхідних документів для призначення пенсії відповідно до п. 3 ст. 115 вищезазначеного Закону позивачем виконано та підстав для відмови у призначенні пенсії немає.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою від 03 липня 2019 року про призначення дострокової пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03 вересня 2019 року відповідачем за результатами розгляду вказаної заяви надано відповідь (вих. № 1407/02) про відсутність підстав для призначення дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки донька позивача визнана інвалідом з дитинства після досягнення нею шестирічного віку.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю ІНФОРМАЦІЯ_1 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у даній справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 2961-ІV) дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Необхідно наголосити, що визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-XII), ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (далі - Закон № 2109-III). При цьому за змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №330/2181/16-а (2-а/330/36/2016); провадження № 11-1060апп18.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що докази настання інвалідності у дитини позивача ОСОБА_2 , до досягнення шестирічного віку відсутні, стан інвалідності дитини на момент досягнення нею 6 років є непідтвердженим.

Зазначене, з урахуванням наведених висновків, викладених у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, виключає право позивача на призначення дострокової пенсії за віком, оскільки позивач не є матір`ю дитини із підтвердженим станом інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

Таким чином, з огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №280/4609/19 скасувати.

У позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов