Справа № 640/18822/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Київ № 640/18822/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГолови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії Голови ліквідаційної комісії ВАСУ щодо надання ОСОБА_1 інформації у формі довідки щодо стажу його роботи;

- зобов`язати Голову ліквідаційної комісії ВАСУ видати ОСОБА_1 інформацію у формі довідки щодо стажу роботи ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Голови ліквідаційної комісії ВАСУ щодо відмови зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 2 роки 4 місяці 18 днів військової служби, 1 рік 10 місяців навчання на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, 7 років стажу роботи в галузі права як судді, якого було обрано на посаду судді вищого спеціалізованого суду за Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1995;

- зобов`язати Голову ліквідаційної комісії ВАСУ зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 2 роки 4 місяці 18 днів військової служби, 1 рік 10 місяців навчання на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, 7 років стажу роботи в галузі права як судді, якого було обрано на посаду судді вищого спеціалізованого суду за Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1995.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Роз`яснено сторонам про те, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвала про відкриття провадження у справі отримана уповноваженою особою відповідача 15.10.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №837. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підставі наявних письмових доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2012 року відповідно до Постанови Верховної Ради України від 18.09.2012 №5263-VI «Про звільнення суддів», ОСОБА_1 відраховано зі штату Вищого адміністративного суду України у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та виходом на пенсію державного службовця.

В серпні 2019 року позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України Соловйової Л.В. з листом, в якому просив:

- видати довідку про стаж роботи на посаді судді з урахуванням служби в армії, навчання в Харківському юридичному інституті, роботи на посаді стажиста судді, на посаді судді загального суду та Вищого адміністративного суду України.

- на підставі роз`яснення Вищої ради правосуддя від 13 листопада 2018 року з урахуванням листа від 05.11.2018 р. (Вища рада правосуддя, Верховний Суд, ВККС України, Рада суддів України, ДСА України, Національна школа суддів України), стосовно здійснення зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді відповідно до частини другої статті 137 Закону України №1402-VIII з 05.08.2018 року, зарахувати до існуючого стажу роботи на посаді судді стаж роботи в галузі права сім років, як судді якого було обрано вперше на посаду судді ВАСУ, згідно з вимогами, встановленими ст.7 Закону України «Про статус судді», який діяв на той час (з 05.07.2001 до 03.08.2010).

Листом Вищого адміністративного суду України від 03.09.2019 №393/8.1-14/19 в наданні довідки відмовлено, адже позивача відраховано зі штату суду в зв`язку з виходом на пенсію, як наслідок, відсутністю у ВАСУ повноважень на здійснення зарахування стажу у галузі права до стажу роботи позивача на посаді судді.

Як вбачається зі змісту листа позивача, передумовою його подання стало те, що на час звільнення останнього з посади судді ВАСУ Верховною Радою України 18.09.2012, він не мав відповідного стажу роботи на посаді судді для можливості виходу у відставку, а тому звільнення відбулось у зв`язку з досягненням 65 років, без вказівки на соціальне забезпечення.

Тобто, суть спірних правовідносин виходить з того, що позивач, перебуваючи на пенсії з 2012 року, хоче в 2019 році зобов`язати свого колишнього роботодавця включити до стажу роботи на посаді судді, стаж роботи у галузі права на рівні 7 років, з метою подальшого вирішення питання власного соціального забезпечення.

При цьому, на переконання позивача, норми ч.2 ст.137, абз.4 п.34 розділу 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» свідчать про відсутність законних обмежень щодо дії цих норм в часі, внаслідок чого перерахунку підлягає стаж роботи, як працюючих суддів, так і суддів, які знаходяться на пенсії або у відставці.

В той же час, у позовній заяві позивач не зазначає, в чому полягає його порушене право, як пенсіонера, в зв`язку із не включенням Головою ліквідаційної комісії ВАСУ додаткового стажу до його стажу, на час роботи суддею ВАСУ.

Як наслідок, обґрунтування позовних вимог зводиться до порушення відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», що, на переконання позивача, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані позивачем докази та пояснення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, частиною другою ст.124 Конституції України (в чинній редакції) визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.4 ст.125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїїї права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу Вищий господарський суд України в постанові від 28 липня 2010 зазначив таке: «Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в Постанові від 15.08.2019 по справі № 1340/4630/18.

Статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (ч.1 ст.137 Закону).

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч.2 ст.137 Закону).

Слід зазначити, що статтю 137 доповнено частиною другою згідно із Законом України від 12.07.2018 р. № 2509-VIII, який набрав чинності 05.08.2018.

Абзацом 4 п.34 розділу 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом № 1402-VIII не встановлено.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що право на зарахування до стажу роботи на посаді судді додаткового стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) особи суддею, мають виключно особи, які наділені статусом судді, станом на 05.08.2018.

При цьому, поняття «суддя пенсіонер» законом не передбачено.

Оскільки Законом України «Про судоустрій і статус судді» не передбачено зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді особі, яка не має статусу судді та є пенсіонером, а у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, такий обов`язок відсутній, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про те, що Головою ліквідаційної комісії ВАСУ не могло бути допущено протиправних дій щодо надання ОСОБА_1 інформації у формі довідки щодо стажу його роботи, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Посилання позивача на порушення відповідачем норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» судом відхиляються, адже жодного посилання на даний закон лист позивача в собі не містить. До того ж, на переконання суду, правове регулювання перерахунку стажу роботи на посаді судді, в даному випадку, не охоплюється нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Посилання позивача на Лист Вищої Ради Правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 №№41783/0/9-18, 2664/2/2-18, 01-6757/18, 9рс-1112/18, 1-22433/18, 02/3878, є посилковими, адже позивачем залишено поза увагою перший абзац даного листа, в якому зазначено, про те, що даний лист складено в зв`язку з численними зверненнями щодо зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років.

Оскільки позивач, як пенсіонер, не отримує доплати до посадового окладу за вислугу років, доводи останнього в цій частині є недоречними.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оскільки під час розгляду справи судом нормативне не підтверджено доводів позивача про відсутність законодавчих обмежень щодо зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді особі-пенсіонеру, який звільнений з посади судді в 2012 році в зв`язку з досягненням 65 років, в позові слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 9, 14, 31, 33, 72-78, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Голова ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України (адреса: 01028, м.Київ, вул. Московська, 8, корп.5).

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович