Справа № 640/20014/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року м. Київ № 640/20014/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу Київської області Горового Павла Володимировича
проскасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Горового Павла Володимировича (далі - Приватний виконавець Горовий П.В., відповідач), в якому просить скасувати постанову від 04.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та постанову від 04.10.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на положення пункту 5 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлюється, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем, що, на переконання позивача вказує на неможливість застосування у спірних правовідносинах норм, які регулюють порядок стягнення та розміри виконавчого збору, які підлягають стягненню саме державним виконавцем.

Як стверджує позивач, Приватний виконавець Горовий П.В. мав винести постанову про стягнення основної винагороди одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження - 13.08.2018, а оскільки оскаржувана постанова про стягнення основної винагороди була винесена 04.10.2018 - законодавчо визначені строки відповідачем порушені. Крім того, жодного розрахунку суми, що стягується даною постановою відповідачем не наведено. До того ж, оскільки позивач здійснював погашення заборгованості перед стягувачем у добровільному порядку, грошові кошти у порядку виконавчого провадження від 13.08.2018 не стягувались, підстави для стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження відсутні.

В обґрунтування заявленої вимоги про скасування постанови Приватного виконавця Горового П.В. від 04.10.2018 про стягнення витрат виконавчого провадження не навів обґрунтованих пояснень на які виконавчі дії були спрямовані грошові кошти у розмірі, наведеному у постанові.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно даною ухвалою від відповідача витребувані матеріали виконавчого провадження №56988593.

Також ухвалою суду від 05.07.2019, залишеною без змін ухвалою Шостого апеляційного суду від 27.08.2019, за результатами розгляду заяви позивача від 26.06.2019, відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову.

Відповідач, отримавши особисто ухвалу суду 10.01.2019 про відкриття провадження у справі, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався, заяв / клопотань до суду не направляв і обов`язок щодо надання витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження не скористався, причини ненадання документів суду не повідомив.

На підставі наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

13.08.2018 Приватним виконавцем Горовим П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №56988593 по виконанню виконавчого напису №10735 від 11.07.2018 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,1199 га, цільове призначення для садівництва, кадастровий номер :37:045:0260, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги стягувана ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 4671,27 доларів США, шо на день відкриття виконавчого провадження відповідно до курсу валют НБУ еквівалентно 127051,20 грн. Стягувачем у ВП №56988593 є ПАТ «Укрсоцбанк», а боржником - ОСОБА_1 .

В пункті 3 резолютивної частини даної постанови визначено суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 12705,12 грн, що підлягає стягненню з боржника.

Також 13.08.2018 відповідачем винесена постанова у ВП №56988593 про арешт майна боржника.

04.10.2018 Приватним виконавцем Горовим П.В. винесена постанова у даному виконавчому провадженні про повернення виконавчого документа стягувачу. У мотивувальній частині цієї постанови відповідач зазначає, що 04.10.2018 до нього надійшла заява представника стягувача AT «Укрсодбак» від 03.10.2018 про повернення виконавчого документа №1073 без виконання. З огляду на викладене Приватний виконавець Горовий П.В., врахувавши положення пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку, що виконавче провадження №56988593 підлягає завершенню на підставі наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження». Даною постановою (пункт 2 резолютивної частини) припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

04.10.2018 Приватним виконавцем Горовим П.В. у зазначеному виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 12705,12 грн. Мотивуючи свою постанову виконавець вказав, що відповідно до пункту 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №56988593 від 13.08.2018 з боржника необхідно стягнути основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12705,12 грн. Порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи і осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішення і рішень інших органів», постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року.

Також, 04.10.2018 у виконавчому провадженні №56988593 відповідачем винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою з боржника стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 2499,13 грн. В мотивувальній частині постанови зазначено: «В ході примусового виконання понесено витрати на виконавче провадження в сумі 1499,13 грн. Ураховуючи викладене та керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» …

Не погоджуючись з вказаними постановами ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши подані документи і матеріали справи, що дають можливість встановити обставини у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, при вирішенні питання щодо правомірності рішень відповідача, враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Так, Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Пунктами 9, 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Згідно зі статтею 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, мета виконавчого провадження полягає в примусовому виконанні рішень.

Частиною 3 статті 45 Закону №1404-VIII передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Нормами статті 31 Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень частин 4, 5 статті 31 Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Частинами 6-7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини 7 статті 37 цього ж Закону, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Постанова №643 у редакції на час винесення спірних постанов).

Так, за приписами пункту 19 Постанови №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, чинним законодавством передбачено, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди повинна містити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Оцінюючи правомірність винесення відповідачем постанови від 04.10.2018 про стягнення з позивача як боржника у виконавчому провадженні №56988593 основної винагороди в розмірі 12705,12 грн, та дотримання Приватним виконавцем Горовим П.В. вимог законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

У пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2018 №56988593 (а.с.18) приватним виконавцем зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 12705,12 грн.

04.10.2018, в день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу - виконавчий напис №10735 виданий 11.07.2018, відповідачем винесено спірну постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 12705,12 грн.

Як вже зазначалось судом, пунктом 19 Постанови №643 встановлюється, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Виходячи з вищевикладеного, обов`язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Крім того, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми; розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми.

Водночас, повернення виконавчого документу за заявою стягувача не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого приватним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу, що і мало місце в даному випадку.

Вищезазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.02.2018 у справі №910/1587/13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72403101), від 19.09.2018 у справі №804/8289/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76579658).

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення приватним виконавцем не будь-яких дій, пов`язаних з організацією виконавчого провадження, а виключно дій по фактичному стягненню з боржника присуджених за виконавчим документом сум, тобто дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто за своїм призначенням винагорода стягується саме за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до статті 45 Закону №1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5, в редакції - чинній на час винесення спірної постанови), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту, у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця, тим самим законодавець підтверджує, що основна винагорода стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні основної винагороди без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди або ж стягнення його без реального виконання.

Наявна в матеріалах справи постанова Приватного виконавця Горового П.В. від 04.10.2018 у ВП №56988593 (а.с.23) не містить вказівки на результати виконання, ні на розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу.

В той же час, кошти в сумі 127051,20 грн (відповідно до виконавчого напису нотаріуса №10735 виданого 11.07.2018) з боржника не стягувались у зв`язку з поданням заяви представником АТ «Укрсоцбанк» про повернення виконавчого документа стягувачу (подана через 51 днів з дати відкриття виконавчого провадження), а відтак відсутні підстави для стягнення з позивача на користь приватного виконавця Говорова П.В. основної винагороди, розрахованої виходячи з повної суми стягнення за виконавчим документом.

Під час розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів, в тому числі і тих, які б підтверджували вчинення дій, спрямованих на повне виконання виконавчого документу, а саме стягнення коштів або реалізацію майна боржника на суму стягнення у розмірі 127051,20 грн.

Таким чином, дії приватного виконавця Говорова П.В. не призвели до фактичного стягнення заборгованості, а тому, не є достатніми підставами для стягнення з позивача суми основної винагороди.

Суд звертає увагу, що у разі стягнення суми основної винагороди відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, що свідчить про протиправність спірної постанови.

Вищезазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яку викладено у постанові від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82473035).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову від 04.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, що дорівнює 10% від повної суми, визначеній у виконавчому написі, відповідач неправомірно посилається в оскаржуваній постанові про наявність для цього встановлених законом підстав, що не відповідає приписам Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», постанові Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця», що свідчить про протиправність такої постанови.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача у даній частині та вбачає підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною і скасування постанови Приватного виконавця Горового П.П. від 04.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди.

Разом з тим, доводи позивача про невчасність винесення постанови про стягнення основної винагороди, яка, на переконання позивача, підлягала стягненню постановою, виносеною одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, спростовується наступним.

Приписами Закону №1404-VІІІ (статті 40, 42 Закону) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, за правилами, встановленими частиною третьою статті 45 Закону №1404-VІІІ основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Тобто, після набрання чинності Законом №1404-VІІІ виконавчий збір (основна винагорода приватного виконавця) підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця) після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

Перевіряючи правомірність спірної постанови Приватного виконавця Горового П.В. від 04.10.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 2499,13 грн у виконавчому провадженні №56988593, судом враховується наступне.

Відповідно до статті 42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься, зокрема, у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Закону №1404-VІІІ.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1300/29430, затверджені Види та розміри витрат виконавчого провадження.

Відповідно до розділу І «Види витрат виконавчого провадження» Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5, належать:

1. Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

2. Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів, спеціалістів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8. Сплата судового збору.

9. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

10. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до розділу ІІ «Розміри витрат виконавчого провадження» Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5, визначено:

1. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року №967/1218/869 «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11. листопада 2013 року за №1887/24419.

2. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

3. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 5 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості розшукових дій, визначених законодавством.

4. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».

5. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

6. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.10.2018 відповідач виніс постанову про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження №56988593 в сумі 12705,12 грн.

Зі змісту спірної постанови про стягнення витрат виконавчого провадження вбачається, що Приватним виконавцем Говоровим П.В. визначено в якості підстави для стягнення з боржника вказаної суми у визначеному розмірі лише те, що (дослівно). «В ході примусового виконання понесено витрати на виконавче провадження в сумі 2499,13 грн.» (а.с.28).

При цьому, в порушення вимог Інструкції №512/5 приватний виконавець у спірній постанові про стягнення витрат виконавчого провадження не зазначає види витрат, що були понесені під час виконавчого провадження і не вказує на яку конкретно суму понесено витрати по кожному з видів.

Так, відсутність у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження від 13.06.2019 відомостей про суму витрат виконавчого провадження кожного виду із відповідними підтверджуючими документами та ненадання даних доказів відповідачем до суду, не дозволяє перевірити правильність та обґрунтованість визначення витрат виконавчого провадження у спірній постанові.

Оскільки оскаржувана постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не відповідає вимогам Інструкції №512/5, є підстави для визнання її протиправною та скасування.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. В той же час, позивач надав докази на підтвердження обставин, які вказують на протиправність оскаржуваних рішень.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про доведеність позивачем протиправності постанов Приватного виконавця Говорова П.В. від 04.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 12705,12 грн у виконавчому провадженні №56988593 та від 04.10.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 2499,13 грн у виконавчому провадженні №56988593, невідповідність яких вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Горового Павла Володимировича від 04.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 12705,12 грн у виконавчому провадженні №56988593.

Визнати протиправною і скасувати постанову від 04.10.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 2499,13 грн у виконавчому провадженні №56988593.

Сягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 коп. за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Горового Павла Володимировича (номер посвідчення - 0050, адреса: 08292, Київська область, м. Буча, вул. Нове Шосе, 3).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська