Справа № 500/2614/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/2614/19

10 лютого 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5082-54 від 05.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.02.2019 позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5082-54 від 05.02.2019, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 18276,72 грн відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Винесена відповідачем зазначена вимога про сплату боргу позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки з 2014 року позивач жодного дня не здійснювала підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець, не подавала звітів, не сплачувала податки з доходу, так як змінились обставини за яких позивач зареєструвалась для здійснення підприємницької діяльності. Водночас, позивач звернула увагу суду на те, що в період з 2017 по 2019 року жодного доходу від підприємницької діяльності вона не отримувала та лише у першому кварталі 2017 року отримала заробітну плату, як найманий працівник та надалі була звільнена, на підтвердження чого надала відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків від 19.08.2019 № 3575.

Таким чином, позивач вважає, що вона не відноситься до жодної з категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI, а тому відповідач безпідставно нарахував позивачу єдиний внесок оскарженою вимогою.

Ухвалою суду від 18.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

У судовому засідання, яке проводилося 15.01.2020, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання, яке проводилося 15.01.2020, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що оскаржена вимога винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позовну заяву, просила у задоволені позовних вимог відмовити (арк. справи 42).

Водночас, ухвалою суду від 15.01.2020 допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області на відповідача - Головне управління ДПС у Тернопільській області та продовжено процесуальні строки розгляду справи на 30 днів.

Надалі, 06.02.2020 від представника відповідача надійшло до суду заперечення, в якому просить залишити позов у даній справі без розгляду. В обґрунтування такого клопотання, представник відповідача посилається на те, що дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Зазначила, що положення абзацу п`ятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI визначають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. При цьому, абзац дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI визначає, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДПС України платнику.

Водночас, звернула увагу суду на те, що пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК) визначено, що даний Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, як наслідок Податковий кодекс України не поширюється на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

З огляду на зазначене, представник відповідача вважає, що при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК не застосовується, а використовується положення статті 25 Закону № 2464. При цьому, зазначила, що така позиція узгоджується з правовими висновками у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 802/983/18-а, від 17.07.2019 у справі № 0740/1050/18, від 08.08.2019 у справі № 480/106/19.

Таким чином, враховуючи те, що позивач вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 № Ф-5082-54 оскаржила в адміністративному порядку 07.10.2019, а рішення про результати розгляду скарги отримала 09.10.2019, представник відповідача вважає, що останнім днем строку для судового оскарження зазначеної вимоги було 19.10.2019. Оскільки датою подання позовної заяви (оскарження в судовому порядку) є 07.11.2019, то відповідно позивач пропустила десятиденний строк звернення до суду.

07.02.2020 до суду від представника позивача надійшла заява, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк, мотивуючи тим, що позивач не є фахівцем в галузі права та не обізнана із законодавчими актами, як наслідок не могла подати самостійно позовну заяву до суду про скасування оскарженої вимоги, а тому остання скористалася правом на надання безоплатної вторинної правової допомоги. При цьому, звернув увагу суду на те, що в період з 17.10.2019 по 06.11.2019 включно, представник позивача - Недокус В.І. перебував у щорічній відпустці за 2019 р., та після виходу на роботу у перший робочий день подав до суду дану позовну заяву.

З огляду на зазначене, представник позивача вважає, що такі причини є поважними пропуску строку звернення до суду із даною позовною заявою, тому просить поновити такий строк.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву від 10.02.2020, в якій просить розглядати справу без його участі та позивача.

Представник відповідача в судове засідання також не прибула, у заперечені від 06.02.2020 просить розглядати дану справу без її участі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та розглянув дану справу в порядку письмового провадження відповідно до частини третьої статті 194 КАС.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до статті 118 КАС та частини першої статті 120 КАС процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та другою статті 122 КАС визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, станом на час виникнення спірних відносин та на момент звернення позивача до суду Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що строки звернення до суду можуть бути встановлені іншими законами України та регламентовано строк звернення до суду, який передбачений відповідним законом.

Як підтверджується матеріалами справи, предметом спору є скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5082-54 від 05.02.2019, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 18276,72 грн відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI.

При цьому, преамбула Закону № 2464-VI визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Таким чином, дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Згідно з абзацами четвертим, п`ятим, шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-УІ платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац восьмий частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу дев`ятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що пунктом 1.3 статті 1 ПК визначено, що даний Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Отже, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону №2464-VI, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК не застосовується, а використовується положення статті 25 Закону № 2464.

Саме так Верховний Суд роз`яснив питання відліку процесуального строку при звернені до адміністративного суду після адміністративного оскарження рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, що підтверджується відповідною практикою: постанова від 31.01.2019 у справі № 802/983/18-а, від 17.07.2019 у справі № 0740/1050/18, від 08.08.2019 у справі № 480/106/19, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, положення абзацу п`ятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI визначають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. При цьому, абзац дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI визначає, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДПС України платнику.

Водночас, законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви.

Також, відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною другою статті 44 КАС учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Зі змісту пункту 51 рішення Європейського Суду з прав людини від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункту 570 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти "Росії", правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі № 6-2469цс16 вбачається, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Конституційний Суд України рішенням від 13.12.2011 № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС у чинній на той час редакції (про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору) підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1).

Такий висновок Конституційного Суду України судова палата Касаційного адміністративного суду Верховного Суду вважає релевантним щодо нинішнього стану нормативно-правового регулювання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 та від 25.10.2019 у справі № 640/20569/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5082-54 від 05.02.2019 позивач отримала 15.02.2019, про що свідчить також підпис позивача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. справи 25).

Надалі, позивач зазначену вимогу оскаржила в адміністративному порядку більш як через чотири місяці, а саме 07.10.2019, як наслідок, відповідним рішенням ДПС України скаргу позивача залишено без розгляду у зв`язку із порушенням законодавчо встановлено 10-денного строку для її подання (арк. справи 21).

Рішення про результати розгляду скарги позивач отримала 09.10.2019, що не заперечується сторонами.

Частиною першою статті 78 КАС визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, враховуючи те, що позивач вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 № Ф-5082-54 оскаржила в адміністративному порядку до ДПС України 07.10.2019, а рішення про результати розгляду скарги отримала 09.10.2019, то останнім днем строку для судового оскарження зазначеної вимоги було 19.10.2019. Оскільки датою подання позовної заяви (оскарження в судовому порядку) є 14.11.2019, суд дійшов висновку, що позивач пропустила десятиденний строк звернення до суду.

Твердження представника позивача на те, що десятиденний строк для звернення до суду з даною позовною заявою пропущений з поважних причин, так як позивач не є фахівцем в галузі права та не обізнана із законодавчими актами, як наслідок не могла подати самостійно позовну заяву до суду про скасування оскарженої вимоги, не приймаються судом до уваги, оскільки у пункті 2 оскаржуваної вимоги роз`яснено порядок та строки оскарження такої. При цьому, позивач не надала та суд не здобув доказів, які б свідчили, що остання не мала змоги з часу отримання оскаржуваної вимоги до жовтня 2019 скористатись правовою допомогою фахівців права. Крім того, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду перебування у черговій відпустці з 17.10.2019 по 06.11.2019 включно, представника позивача - Недокус В.І.

Водночас, суд звертає увагу на те, що подання скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) до ДПС України також відбулось з пропуском строку, з огляд на що така скарга була залишена без розгляду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач звернулася з даним позовом з пропущенням десятиденного строку звернення до суду.

Будь - яких інших підстав, які би свідчили про існування об`єктивних перешкод для звернення до суду із даною позовною заявою у десятиденний строк позивач не надала, а суд не здобув.

З огляду на зазначене, позивач не надала жодних поважних причин, у зв`язку з якими суд міг би дійти висновку про поновлення встановленого законом процесуального строку. Будь-яких інших причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б можна було визнати поважними, позивач не вказала, а суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Водночас, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позовну заяву подано з пропущенням десятиденного строку звернення до адміністративного суду, а також те, що позивач не надала належні докази поважності причин його пропуску, а суд у заяві не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 248 КАС, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника позивача від 07.02.2020 про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5082-54 від 05.02.2019, - залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Реквізити сторін:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.

Копія вірна

Суддя Мірінович У.А.