Справа № 200/14441/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 р. Справа№200/14441/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , адреса для листування: «В.Маламед. Юридичний АДРЕСА_2 )

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27А)

про визнання неправомірним рішення від 29 жовтня 2019 року № 274, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним рішення про відмову у призначенні пенсії, викладене у відмові відповідача від 29 жовтня 2019 року № 274, зобов`язання призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 30 жовтня 2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою від 13 грудня 2019 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

3 січня 2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій виконав вимоги ухвали суду від 13 грудня 2019 року, чим усунув її недоліки.

Ухвалою від 8 січня 2020 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/14441/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач вважає прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Щодо підстави для відмови у призначенні пенсії про невідповідність документа, що посвідчує особу позивача вимогам Порядку 22-1 позивач заперечив, що при зверненні до відповідача із заявою по призначення пенсії позивачем було надано копію посвідчення особи та його оригінал для огляду та засвідчення, яке містить інформацію про особу позивача, місце його проживання та вік. Позивач також відзначив, що пенсія йому повинна бути призначена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач правом надання відзиву не скористався, тому відповідно до норм статей 159, 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перед виїздом за кордон проживав за адресою: АДРЕСА_3 , в подальшому виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Як вбачається з листа Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Маріуполь Донецької області, 27.04.2001 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 . 21 червня 2003 року вищевказаний паспорт був знищений в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання ОСОБА_1 за межі України. В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 згідно статті 3 Закону України є громадянином України, інформація відносно оформлення виходу з громадянства України відсутня.

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача через представника, який діє на підставі довіреності завіреної нотаріально з заявою про призначення/перерахунок пенсії.

Листом від 6 листопада 2018 року № 1185/Ф-19-01-01, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило представника позивача, що діє в інтересах ОСОБА_1 про те, що заяву ОСОБА_1 до розгляду не було прийнято, оскільки, по-перше, були порушені вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, по-друге, Міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та Державою Ізраїль ще не ратифіковано.

Не погодившись з наданою відповіддю, представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України з заявою від 14 листопада 2018 року № 3541, в якій просив переслати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з додатками за належністю до уповноваженого управління.

Листом від 30 листопада 2018 року № 26784/1-11, Пенсійний фонд України направив звернення представника позивача від 14 листопада 2018 року № 3541 та копії документів, доданих до звернення щодо передачі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (до відома).

Листом від 10 грудня 2018 року № 1498/1185/Ф-19-01-01, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило представника позивача на його звернення від 14 листопада 2018 року про те, що заява ОСОБА_1 від 25 вересня 2018 року не буде розглядатись, оскільки, по-перше, були порушені всі вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, по-друге, Міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та Державою Ізраїль ще не ратифіковано.

17 грудня 2018 року представник позивача звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з вимогою про необхідність винесення рішення щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 або відмови у такому призначенні. У якості додатків до заяви були надані: нотаріально завірену копію довіреності представників Фішмана О.А., нотаріально завірену копію посвідчення особи Фішмана О.А., нотаріально завірену копію ІПН ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію диплома ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію трудової книжки ОСОБА_1 , оригінал довідки № 354 від 29 листопада 2018 року ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стаж роботи ОСОБА_1 , оригінал довідки № 6161 від 28 листопада 2018 року ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про заробітну плату ОСОБА_1

Листом від 26 грудня 2018 року № 1632/1185/Ф-19-01-01, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило представника позивача на його звернення від 17 грудня 2018 року про те, що заява ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року не буде розглядатись з підстав, зазначених у вищевикладених відмовах від 6 листопада 2018 року та 10 грудня 2018 року.

21 січня 2019 року представник позивача звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про надання додаткових документів для призначення пенсії, а саме належним чином засвідченої копії листа Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області №1401.2.2-21904/14.03-18 від 4 грудня 2018 року.

Листом від 29 січня 2019 року № 77/Ф-19-01-01, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило представника позивача на його звернення від 25 січня 2019 року про те, що заява ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року не буде розглядатись з підстав, зазначених у вищевикладених відмовах від 6 листопада 2018 року, 10 грудня 2018 року та 26 грудня 2018 року.

Не погодившись з відмовами відповідача від 6 листопада 2018 року, 10 грудня 2018 року та 26 грудня 2018 року та 29 січня 2019 року про розгляд заяви про призначення пенсії, позивач звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року в адміністративній справі № 200/3471/19-а, яке набрало законної сили на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано неправомірними відмови Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 6 листопада 2018 року, 10 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року та 29 січня 2019 року, що полягають у не розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії та зобов`язано відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 жовтня 2018 року про призначення пенсії та прийняти рішення згідно вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовлено.

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи, відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 по справі № 200/3471/19-а та ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2019 року було повторно розглянуто заяву позивача, отриману поштою 30 жовтня 2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наслідками повторного розгляду зазначеної заяви позивача відповідачем було прийнято рішення від 29 жовтня 2019 року № 274 про відмову в призначенні пенсії. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії стало недотримання вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (пере) через ненадання позивачем паспорту громадянина України та довідки про місце реєстрації, у той час як наданий позивачем паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 дійсний до 2 липня 2011 року.

Вважаючи зазначене рішення неправомірним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Нормами статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 зазначеного Закону закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм суд доходить висновку, що позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Таким чином, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що . заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що ненадання паспорту громадянина України, не є підставою для відмови у призначені пенсії, оскільки позивачем на підтвердження своєї особи надано закордонний паспорт, надання якого в даному випадку законодавством не виключається.

Таким чином, відмова відповідача у призначенні пенсії з підстав ненадання документу, що підтверджує особу/фактичне проживання суд вважає необґрунтованою, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 19 травня року по справі № 21-168а15, від 6 жовтня 2015 року по справі № 608/1189/14-а, позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 вересня 2018 по справі № 754/3047/17.

Щодо недійсності закордонного паспорту суд зазначає, що наявними матеріалами справи підтверджується громадянство України позивача (лист Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 30 жовтня 2018 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є управління Пенсійного фонду, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 6 лютого 2018 року справа № 425/1867/16-а, від 20 грудня 2018 року справа №132/3485/16-а.

Відповідно до положень частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням зазначеного, суд вважає належним задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29 жовтня 2019 року № 274 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30 жовтня 2018 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до частини 4 зазначеної статті КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., про що свідчить квитанція від 9 грудня 2019 року.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 700 грн. (пропорційно частині задоволених вимог) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , адреса для листування: «В.Маламед. Юридичний АДРЕСА_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27А) про визнання неправомірним рішення від 29 жовтня 2019 року № 274, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29 жовтня 2019 року № 274 про відмову в прзначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 30 жовтня 2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) судовий збір у розмірі 700 (сімсот) грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , адреса для листування: «В.Маламед. Юридичний офіс (Ізраїль- АДРЕСА_4 » АДРЕСА_2 ).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 10 лютого 2020 року. Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар