Справа № 260/624/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2019 року м. Ужгород№ 260/624/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача:18 окремий мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ), представник - не з`явився,

відповідача:Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом 18 окремого мостового загону Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ) до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 21 листопада 2019 року.
18 окремий мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, яким просить суд -визнати протиправною та скасувати Постанову головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про стягнення виконавчого збору у ВП №42878401 від 24 квітня 2019 року.

В подальшому представником позивача до суду було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, де обґрунтовано просить визнати протиправною та скасувати Постанову про стягнення виконавчого збору в частині стягнення нарахованого виконавчого збору в сумі 15332 грн. (16692 грн. 1360 грн.)

В обґрунтування зменшених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної Постанови про стягнення виконавчого збору протиправно було застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» №1404, який набрав чинності після відкриття провадження - з 05.10.2016 року.

На момент виникнення спірних правовідносин та на момент відкриття виконавчого провадження - 10.04.2014 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

Оскільки виконавче провадження було відкрито в 2014 році, відповідач повинен був застосувати норми ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, згідно яких розмір виконавчого збору становить вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо боржником являється юридична особа.
В попередніх судових засіданнях представник позивача вказану позицію підтримав, просив взяти до уваги судову практику.

Представником відповідача до суду було подано відзив, відповідно до якого зазначив, що у зв`язку з надходженням від стягувача заяви про повернення виконавчого документу, на підставі ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем було винесено 24.04.2019 року Постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №42878401, де виконавчий збір нараховано з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат - в сумі 16692 грн. (4173 грн. х 4 розміри мзп).

В попередніх судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду, згідно наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

10.04.2014р. на підставі виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №308/3102/13, відкрито виконавче провадження № 42878401 про «зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 привести підсходові площі (клітини) в першому, другому та третьому поїздах будинку АДРЕСА_1 у стан що відповідає проектній документації...».

18.04.2019р. від представника стягувача - фізичної особи до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області надійшла заява про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

24.04.2019р. головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області у виконавчому провадженні №42878401 винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі вищезгаданої заяви.

24.04.2019р. головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області у виконавчому провадженні №42878401 прийнята оскаржувана Постанова про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн. на підставі того, що 24.04.2019р. завершено провадження згідно п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.13).

Судом встановлено, що п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, в редакції 2019 року, передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналогічна позиція викладена в п.27,32 Постанови ВС в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.01.2019р. (справа №815/2357/17).
Відтак, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV, в редакції 2014 року, тобто чинній на момент виникнення спірних правовідносин та на момент винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2014 року.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-XIV) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ч.1 ст.2 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ч.1 ст.11 Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 17 Закону №606-XIV, органи державної виконавчої служби здійснюють виконання рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно ч.1 ст.25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У відповідності до ч.7 ст.28 Закону №606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно ч.1 ст.28 Закону № 606-ХIV в редакції, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем було правомірно винесено Постанову про стягнення виконавчого збору, однак при нарахуванні суми стягнення, відповідачем неправомірно було застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, який набрав чинності тільки 05.10.2016 року, оскільки слід застосувати норми закону, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме норми Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції 02.03.2014 року.

Таким чином, розмір виконавчого збору мав бути визначений в розмірі 1360 грн. (17 грн. х 80 нм).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, дії відповідача щодо винесення Постанови про стягнення виконавчого збору саме в розмірі 16692 грн. є неправомірними, оскільки розмір виконавчого збору повинен був становити суму в розмірі 1360 грн., на підставі наведеного Постанова підлягає скасуванню - в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 15332 грн. (16692 грн. 1360 грн.).

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов 18 окремого мостового загону Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ) до Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання Постанови про стягнення виконавчого збору протиправною та скасування в частині - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про стягнення виконавчого збору у ВП №42878401 від 24.04.2019 року в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 15332 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк