Справа № 400/2764/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2764/19

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А. Дата і місце ухвалення:25.11.19р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019р.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019р.;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 року; середній заробіток за весь час затримки належних сум по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на день звільнення зі служби у запас Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не проведено з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, а Військовою частиною НОМЕР_2 - за 2019 рік.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019р.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019р.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних сум по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою в задоволені позовних ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач у зв`язку з наданням йому статусу учасника бойових дій з 2018 року мав пільгу у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати передбаченої п.12.ст.12 Закону України про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" разом з тим, продовжуючи працювати у період 2015-2019 роки, відповідно до п.19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ОСОБА_1 не міг скористатися зазначеною відпусткою, а тому, має права і на грошову компенсацію за її невикористання.

Також, апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, таким чином виплата грошової компенсації за невикористані дні іншими видами додаткових відпусток даною статтею не передбачена.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України в період з 28.07.2007 року по 26.07.2019 року та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_3 , що видане 31.07.2018 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2019 позивача звільнено з служби у запас відповідно до п.2 підпункту "к" ч.5 ст.26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок".

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій службі) від 24.07.2019 позивача виключено зі списків особового складу військової частини ,усіх видів забезпечення, в тому числі грошового та направлено на військовий облік до Інгульського районного військового комісаріату м. Миколаєва.

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 з 25.12.2018р. по 26.07.2019 року позивач як і всі інші військовослужбовці цієї військової частини перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

На момент звільнення позивачу зі служби з військової частини НОМЕР_1 позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 рік, а військовою частиною НОМЕР_2 - за 2019 рік.

Позивач звертався з заявами до відповідачів щодо невиплати відповідної грошової компенсації.

Відповідачі листами від 15.08.2019 № 1/89/981 та від 23.08.2019р. №8/111 відмовили позивачу у виплаті відповідної грошової компенсації посилаючись на те, що така соціальна виплата призупинена в зв`язку з особливим періодом, який дії на території України.

Вважаючи, що його права порушені ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що норми Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу "військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п.12 ст.12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п.8 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч.1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, чим спростовуються, твердження апелянта, що в разі коли позивач перебуваючи на службі в особливий період не міг скористатися зазначеною відпусткою, він ,відповідно, не має і права на грошову компенсацію за її невикористання.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що при звільнені позивач погодився та з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2019 року № 158, згідно якого його було розраховано та виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення не оскаржував його, адже, зазначені обставини не впливають на суть спору та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підчас задоволення позовних вимог ОСОБА_1 правильно враховано позицію Верховного Суду України викладену у рішенні від 16.06.2019 року по справі № 620/4218/18, яке набрало законної сили та є зразковим по дані справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку ОСОБА_1 при звільненні останнього.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що відповідачем у апеляційній скарзі не зазначено нових обставин, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії незначної складності та розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу скаргою Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 лютого 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук