Справа № 559/1100/16-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 559/1100/16-а пров. № 857/В-5/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 за виключними обставинами щодо апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року у справі №559/1100/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області про визнання неправомірними дії та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області в якому просив суд визнати протиправними дії УПФ в Дубенському районі, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01 січня 2016 року виходячи із 90% від заробітної плати, що значиться в довідці прокуратури Рівненської області від 20 травня 2016 року № 18-348 вих.16, та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01 січня 2016 року, виходячи із 90% від заробітної плати, що значиться в довідці прокуратури Рівненської області від 20 травня 2016 року № 18-348 вих.16.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № 559/1100/16-а залишено без змін.

20 грудня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстрована заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 за виключними обставинами у справі №559/1100/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області про визнання неправомірними дії та зобов`язання здійснити перерахунок призначеної пенсії за вислугою років.

У відзиві на заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 за виключними обставинами Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить відмовити в задоволенні заяви.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони в порядку правонаступництва у справі №559/1100/16-а - задоволено. Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області замінено правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Відкрито провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 за виключними обставинами у справі №559/1100/16-а та ухвалою суду від 24 грудня 2019 року зупинено провадження до отримання справи з Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2020 року поновлено провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 за виключними обставинами у справі №559/1100/16-а та розгляд заяви призначено на 05 лютого 2020 року.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду заяви, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно частини 2 статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до пенсійного органу в якому просив визнати протиправними дії УПФ в Дубенському районі, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01 січня 2016 року виходячи із 90% від заробітної плати, що значиться в довідці прокуратури Рівненської області від 20 травня 2016 року № 18-348 вих.16, та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01 січня 2016 року, виходячи із 90% від заробітної плати, що значиться в довідці прокуратури Рівненської області від 20 травня 2016 року № 18-348 вих.16.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку із підвищенням заробітної плати. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від заробітної плати, відповідно до довідки прокуратури Рівненської області № 18-348 вих.16 від 20.05.2016 року, та здійснювати відповідні виплати вказаної пенсії починаючи з 01.01.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходів з того, що позивач з 01.03.2002 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми заробітної плати та відповідач зобов`язаний провести перерахунок пенсії на підставі довідки Рівненської обласної прокуратури № 18-348 вих.-16 від 20.05.2016 року, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, що передбачено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р.

Не погоджуючись із рішенням пенсійний орган подав апеляційну скаргу.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № 559/1100/16-а залишено без змін.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що із заявою про проведення перерахунку пенсії, у зв`язку із збільшенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, позивач звернулася до пенсійного органу 25.05.2016, але з 01.01.2015 року стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону №76-VІІІ від 28.12.2014 року, чинного з 01.01.2015 року) не передбачала умов та порядку перерахунку пенсій працівниками прокуратури, а лише делегувала Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення умов та порядку перерахунку пенсій працівниками прокуратури (ч. 18 ст. 50-1 вказаного закону).

Також, суд апеляційної інстанції посилався на те, що із набранням чинності 15.07.2015 року Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року втратили чинність, окрім іншого, положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які передбачали можливість перерахунку пенсії на підставах та умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Зазначив апеляційний суд і про те, що на час виникнення спірних правовідносин (25.05.2016) положення ч. 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року (в редакції Закону №76-VІІІ від 28.12.2014 року, які не визнані неконституційними) не передбачали умов та порядку перерахунку пенсій працівниками прокуратури, а лише делегували Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення умов та порядку перерахунку пенсій працівниками прокуратури. Поряд з цим, Житомирський апеляційний адміністративний суд звернув увагу на те, що на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України не було прийнято нормативно-правового акту, яким були б визначені умови та порядок перерахунку пенсій, призначених як за Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р. та і за Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року.

Перевіривши доводи заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із статтею 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Суд може вимагати від відповідних органів письмове підтвердження виконання рішення, додержання висновку.

За приписами статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами та однією з підстав такого перегляду є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Спірні правовідносини в цій справі виникли з 25.05.2016 - дати звернення позивача до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку призначеної, як працівнику прокуратури, пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, на підставі довідки прокуратури Рівненської області від 20.05.2016 року № 18-348 вих.16 про склад заробітної плати заступника прокурора Дебенської міжрайонної прокуратури станом на 01.12.2015 року.

На час, виникнення спірних правовідносин положення статті 50-1 Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратили чинність, окрім частин 3, 4, 6 та 11, проте ці частини не стосуються питання щодо проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (в редакції Закону №76-VІІІ від 28.12.2014), на час виникнення спірних правовідносин, також не передбачали проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 встановлено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 встановлений порядок виконання цього рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Таким чином, положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, які передбачають умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, застосовуються з 13.12.2019, та не поширюють свою дію на правовідносин, які виникли до 12.12.2019 включно.

За відсутності з 01.01.2015 умов та порядку для проведення перерахунку пенсії призначеної за Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 та втрату чинності статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в частині, якою Кабінету Міністрів України було надано повноваження визначати умови та порядок проведення перерахунку пенсій призначених за цим законом), апеляційний суд вважає правильним висновок, викладений у постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 про правомірність дій пенсійного органу та прийнятого ним рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Також апеляційний суд зазначає, що як станом на 25.05.2016, на час звернення ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, так і на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, ні Закон України «Про прокуратуру» 1991 року (в редакції чинній з 01.01.2015 до 15.07.2015), ні Закон України «Про прокуратуру» 2014 року не встановлювали конкретних умов для проведення перерахунку пенсії, а лише декларували можливість перерахунку пенсії на умовах та в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте, з часу надання Кабінету Міністрів України повноважень визначати умови та порядок проведення перерахунку пенсії за вислугу років призначених, як за Законом України «Про прокуратуру» 1991 року, так і за Законом України «Про прокуратуру» 2014 року, Кабінет Міністрів України не приймав нормативно-правового акту щодо визначення умов та порядку перерахунку пенсій призначених за цими Законами.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що перерахунок пенсії на підставі норми закону, яка втратила чинність з 15.07.2015 (частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991) є порушенням приписів статті 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії та яка зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в первинній редакції, яка зазнала змін до набрання чинності законом, підлягають застосуванню з дня втрати чинності редакції цієї норми, яка визнана неконституційною, тобто з 13.12.2019.

Апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги, окрім іншого, були обґрунтовані наявністю права на перерахунок пенсії саме з посиланням на приписи статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991.

Наявність в період з 01.01.2015 по 12.12.2019 задекларованого права на перерахунок пенсії працівника прокуратури, за відсутності при цьому чітких приписів, якими встановлені умови та порядок проведення такого перерахунку, враховуючи встановлення в Рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 порядку виконання цього рішення, дають підстави апеляційному суду дійти висновку, що в цій справі, посилання Житомирського апеляційного адміністративного суду в постанові від 22.12.2016 на частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не вплинуло на правильність вирішення спору.

Додатково, апеляційний суд зазначає, що Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, зокрема стаття 86 та Перехідні положення не містять норм, якими безпосередньо були б врегульовані умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури, пенсія яким призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991.

Але частиною 14 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, встановлено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.

Оскільки поняття соціального захисту включає в себе систему суспільно-економічних заходів, спрямованих на матеріальне забезпечення населення від соціальних ризиків (хвороба, інвалідність, старість, втрата годувальника, безробіття, нещасний випадок на виробництві тощо), апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що право заявника, в цій справі, на перерахунок пенсії, відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, відновлено з 13.12.2019.

Щодо періоду часу, в який Верховна Рада України надала Кабінету Міністрів України повноваження визначати умови та порядок перерахунку пенсії, що визнано неконституційним, та в якій Кабінет Міністрів України не прийняв жодного нормативно-правового акту з цього питання, тому апеляційний суд зазначає, що питання перерахунку пенсії за цей час має вирішуватись законодавчим органом державної влади, оскільки за приписами Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92).

За висновком Конституційного Суду України викладеним в рішенні від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України.

За таких підстав, апеляційний суд зазначає, що суд не є органом законодавчої влади та не має повноважень на усунення першопричин системної проблеми та самої проблеми яка має загальний характер - відновлення порушеного права під час дії норми закону яка визнана неконституційною та не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, та як наслідок застосування з цього часу попередньої редакції частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № 559/1100/16-а, оскільки рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 не вплинуло на правильність висновків апеляційного суду під час ухвалення постанови про перегляд якої просила заявник.

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Враховуючи викладене, заява до задоволення не підлягає, а наведені в ній доводи, висновки Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 не спростовують.

Керуючись ст.ст. 310, 313, 322, 325, 329, 361, 363, 368, 369 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 за виключними обставинами та залишити постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі №559/1100/16-а в силі.

Ухвала за наслідками провадження за виключними обставинами може бути оскаржена в порядку, встановленому КАС України для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст ухвали складено 10.02.2020