Справа № 263/18362/19
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/93/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі судових засідань Астаховій О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира взводу роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Герасімова Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до командира взводу роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Герасімова Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05 грудня 2019 року серії ЕАК № 1827136 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 05.12.2019 командиром взводу роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Герасімовим І.М. було винесено постанову, відповідно до якої позивач, керуючи транспортним засобом здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, чим порушив п.1.19 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Однак, позивач вважає постанову не законною, а себе не винним з наступних підстав. 05.12.2019 о 13:13 позивач здійснював рух на автомобілі BMW520І, індивідуальний номерний знак НОМЕР_1 по бул. Шевченка зі сторони пр. Будівельників в сторону пр. Металургів. Попереду його автомобіля здійснював рух автомобіль поліції, який їхав першим, а за ним їхав інший легковий автомобіль, автомобіль позивача їхав позаду третім. Переконавшись, що водії транспортних засобів, які рухаються попереду і по тій самій смузі, не подали сигналу про намір повороту (перестроювання), позивач подав сигнал світловими покажчиками повороту ліворуч та розпочав обгін. Обігнавши легковий автомобіль та приблизившись до патрульного автомобілю, водій поліцейського автомобіля, побачивши, що позивач здійснює обгін їхнього та іншого автомобілів, на погляд позивача, навмисно та без ввімкнення повороту виїхав максимально ліворуч на смугу, по якій здійснював обгін позивач, тобто притиснув його до зустрічної трамвайної колії, чим спровокував правопорушення. Зважаючи на гарну видимість та переконавшись у відсутності трамваю на зустрічній колії на декілька кілометрів вперед, з метою уникнення аварійної ситуації та ДТП вирішив завершити початий ним обгін. Зупинка чи повернення назад на свою смугу погрожувала безпеці дорожнього руху. Зазначив, що відповідно до п.п. «е» п. 2,14 ПДР водій має право відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян. Також зазначив, що постанова всупереч вимогам ч.3 ст.283 КУпАП не містить порядку оскарження прийнятого рішення, всупереч ч.4 ст.283 КУпАП в постанові відсутні відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові зазначено реєстраційний номерний знак автомобіля як НОМЕР_2 , хоча в момент вчинення правопорушення на автомобілі був встановлений індивідуальний номерний знак НОМЕР_1 . Також вважає, що згідно з приміткою до ст.122 КУпАП, відповідальною особою за дане правопорушення має бути особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Також зазначає, що технічний засіб відеореєстратор XIAOMI YI CAR DVR33, на який здійснювалось фіксування відповідачем правопорушення, не входить до складу автоматичної системи фіксації, його використання не передбачено Порядком функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі та суперечить Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, у відповідача відсутні документи про сертифікацію даного відео реєстратора. За таких обставин позивач постанову вважає незаконною, просить її скасувати та закрити провадження по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов та позивачу для надання відповіді на відзив, роз`яснено строки та порядок надання суду доказів.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову, посилаючись на те, що позивач, керуючи транспортним засобом BMW520І, номерний знак НОМЕР_2 і АВМ888 здійснив виїзд на колію зустрічного напрямку, чим порушив вимоги п.11.9 ПДР України, що було зафіксовано за допомогою технічного приладу, закріпленого у патрульному автомобілі у відповідності до ст.40 Закону України «Про національну поліцію». На посилання позивача на п.п.2.14 е ПДР, відповідно до якого водій має право відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян, зазначив, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за виїзд на зустрічну трамвайну колію, тим саме він своїми діями міг створити дорожньо-транспортну пригоду та небезпеку як для себе так і для інших громадян. Також вказав на те, що позивач зазначає про відсутність в постанові порядку оскарження прийнятого рішення, що не відповідає дійсності, оскільки оригінал постанови повністю відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Щодо номерного знаку автомобіля, вказаного в постанові, то останній відповідає реєстраційному номеру, вказаному в свідоцтві про реєстрацію позивача, копію якого він надав як доказ. Твердження позивача про необхідність зазначення відомостей про веб-сайт в мережі інтернет, на якому особа може ознайомитись із зображенням чи відеозаписом не відповідає позиціям КУпАП, чинним на час виникнення спірних правовідносин. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та розглянути справу за відсутності відповідача.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності.

Суддя Томілін О.М. з 31.01.2020 по 07.02.2020 перебував на лікарняному.

У зв`язку із розглядом справи без участі сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 9, 244 КАС України, виходить з такого.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою командира взводу роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Герасімова І.М. серії ЕАК № 1827136 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 425 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_1 05.12.2019 о 13 годині 33 хвилині в м. Маріуполь, вул. Шевченка, 150, керуючи транспортним засобом BMW520І, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, чим порушив п. 11.9 ПДР порушення заборони виїзду на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п.11.9 ПДР водіям забороняється виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.

Санкцією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Неспроможними є доводи позивача, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, на підставі наступного.

Так, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП.

Згідно зі ст.ст. 283 і 284 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 5 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема: у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень); у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи; у графі «ураховуючи, що гр-нин(ка)» - прізвище та ініціали правопорушника; у графі «постановив» - уповноважена посадова особа органу поліції з урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34 КУпАП) чи обтяжують (стаття 35 КУпАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте у справі рішення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання містить всі необхідні відомості, зазначені у вище перелічених вимогах законодавства: в ній зазначено посадову особу, яка прийняла постанову, дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанову заповнено печатними літерами, постанова не має жодних виправлень. Порядок оскарження постанови по справі надруковано на зворотному боці постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний факт правопорушення було зафіксовано відеореєстратором, встановленим в службовому автомобілі патрульної поліції.

Так, з наданого відповідачем відеозапису інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, вбачається, що автомобіль BMW520І, індивідуальний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку та здійснив обгін патрульного автомобіля, який рухався по прямій лінії протягом щонайменше 13 секунд з 13:12:44 години по 13:12:57 години на невеликій швидкості, не виконуючи ніяких маневрів, тобто не створюючи умов, за яких інші учасники дорожнього руху мали б необхідність відступати від вимог ПДР України. Поліцейські, виявивши правопорушення, наздогнали та зупинили автомобіль порушника, лейтенант поліції ОСОБА_2 представився, ОСОБА_1 було надано документи поліцейських для ознайомлення та було доведено суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропоновано йому пред`явити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, була винесена стосовно ОСОБА_1 постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1827136 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, з огляду на досліджений відеозапис, посилання позивача на п.п. «е» п.2.14 ПДР України, за яким водіям дозволяється відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян, не знайшло підтвердження та є безпідставним.

Позивач посилається на те, що у постанові невірно зазначено номерний знак його автомобіля. Разом з тим, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, доданого до позовної заяви, вбачається, що автомобіль BMW520І, зареєстрований на ОСОБА_1 , має реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та в особливих відмітках зазначено про наявність індивідуального номерного знаку АВМ888.

Відповідно до п.2 Порядку замовлення, видачі та обліку номерних знаків транспортних засобів, що виготовляються на індивідуальне замовлення їх власників, затвердженого наказом Кабінету Міністрів України від 11.03.2016 № 174, індивідуальні номерні знаки замовляються лише на транспортні засоби, які пройшли державну реєстрацію у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2009 року № 1341).

Відповідно до п. 3 вищевказаного Порядку індивідуальні номерні знаки дійсні виключно на території України. Для участі в міжнародному русі використовуються номерні знаки, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух.

Таким чином, зазначення в постанові реєстраційного номерного знаку автомобіля не можна вважати помилкою або порушенням з боку поліцейського, оскільки автомобіль має обидва номери та вони обидва є дійсними на території України.

Крім того, позивач, посилаючись на примітки до статті 122 КУпАП, зазначає, що у даному випадку він не є суб`єктом правопорушення і тому не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що таке твердження є хибним, оскільки, відповідно до примітки до ст. 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису). Разом з цим, дане правопорушення було зафіксоване не в автоматичному режимі, а тому суб`єктом правопорушення в цій статті є саме особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.

Таким чином інспектором патрульної поліції в межах правового кола і не порушуючи норм процесуального права було прийнято рішення стосовно винесення відносно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, а тому доводи позивача в цій частині є неспроможними та такими, що не відповідають діючому законодавству.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приведені норми чинного законодавства України та конкретні обставини справи дають підстави обґрунтовано вважати про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому жодного доказу, який би спростував факти, викладені в постанові, в ході судового розгляду справи суду не надано, при цьому наявність події та складу адміністративного правопорушення була підтверджена, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлено, тож суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 72-77, 86, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.22, 122 ч.2, 247, 251, 262, 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до командира взводу роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Герасімова Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Першого адміністративного апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М.Томілін