Справа № 188/1434/19
Суддя: Курочкіна О. М.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1434/19
Провадження № 2-а/188/2/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року смт.Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіної О.М.,

секретар судового засідання Лукіна Л.Г.,

справа № 188/1434/19

позивач: ОСОБА_1

відповідач: поліцейський СРПП №4 Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області рядовий Шамрило Станіслав Володимирович

третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області

про визнання неправомірною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з вимогою визнати дії поліцейського СРПП № 4 Петропавлівського відділу поліції рядового поліції Шамрило Станіслава Володимировича, протиправними та скасувати постанову серії ДП 18 № 360316 про притягнення позивача, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 126 КУпАП та про накладення адміністративного стягнення по справі у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обгрунтування позову зазначив, що 25.09.2019 року рядовим поліції Шамрило Станіславом Володимировичем було складено постанову серії ДП 18 № 360316 про притягнення позивача, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 126 КУпАП. Постанову відповідачем складено за те, що позивач 25.09.2019 року о 10-40 годині на ділянці траси Знаменівка - Луганськ - Ізварино, керував транспортним засобом, скутер Сузукі, без реєстраційного номеру, без посвідчення водія, чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху України.

Вважає притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, є незаконним та необгрунтованим.

При складенні постанови ОСОБА_1 повідомив відповідачу, що з притягненням його до відповідальності він не згоден, заявив клопотання про розгляд справи в присутності адвоката, але відповідач не врахував цього і склав оскаржувану постанову, надавши можливість внести до такої постанови власноручно зауваження, крім того, позивач вважає неправомірною саму зупинку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що поліцейським при притягненні його до адміністративної відповідальності було порушено положення і вимоги ст.ст. 7, 245, 251, 252, 258, 268, 278,279, 283 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

ОСОБА_1 в позові посилався п.24 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» щодо змісту постанови та доказів.

Крім того ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 26.05.2015 р. у справі №5-рп/2015 складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з вказаним рішенням словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст. ст. 258, 276 КУпАП, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане у ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування відсутності складу правопорушення позивач посилався на чинні норми і зазначив, що відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно абзацу 2 п. 2.13 Правил дорожнього руху України транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Згідно з п.2.1 а,б Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Тобто відповідна категорія на право керування скутером або мопедом з обємом двигуна до 50 см. куб. це категорія А1, яка повинна бути зазначена у посвідченні водія, тобто відкрита. А також мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі власника транспортного засобу - свідоцтво про право спільної власності, засвідчений у встановленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування або розпорядження таким транспортним засобом.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія відповідної категорії. Відповідно до п.3 Положення, керування мопедами, моторолерами та іншими двоколісними транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1; які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А.

Позивач посилався на п.27 Положення та зазначив, що на вимогу відповідача надав своє посвідчення водія із відкритою категорією «А» отримане 19.05.2005 року і що обмін посвідчення водія категорії «А» яке передбачало право керування транспортними засобами категорії «А1» є його правом, а не обов`язком.

Відповідно до письмових пояснень третьої особи, представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, дії поліцейського і постанова є правомірними, просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, справу розглянути у відсутність представника третьої особи.

В обґрунтування зазначено, що ГУНП, як адміністративний орган поліції, не наділене повноваженнями щодо розгляду адміністративної справи та винесенню постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в рамках КУпАП України, а поліцейський СРПП № 4 Петропавлівського ВП ГУНП в Дніпропетровській області рядовий поліції Шамрило C.B. як уповноважена посадова особа органу Національної поліції на розгляд справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення в рамках КУпАП України, може самостійно виступати в суді як відповідач по справі за позовом ОСОБА_1 .

Позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.09.2019 серії ДП 18 № 360316, якою зафіксовано скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП України ОСОБА_1 , вважаємо дану постанову законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства, виходячи з наступного.

Як зазначено, в фабулі постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.09.2019 серії ДП 18 № 360316 зазначено, що ОСОБА_1 керував мопедом Сузукі АС 2 без посвідчення водія, тобто не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 а ПДР України.

Відповідно ч. 1 ст. 252 КУпАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, тому поліцейський оцінив докази відповідно до вимог.

У своєму позові ОСОБА_1 також зазначає, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.09.2019 серії ДП 18 № 360316, він попрохав розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності провести в присутності адвоката, що не було враховано поліцейським СРПП № 4 Петропавлівського ВП ГУНП в Дніпропетровській області рядовим поліції Шамрило С.П. під час складання вищезазначеної постанови.

З такими доводами ОСОБА_1 третя особа не погоджується з оглядом на положення ч.2 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126 КУпАП розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.

Крім того, зі змісту постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.09.2019 серії ДП 18 № 360316 ОСОБА_1 не заявлялось жодних клопотань та не надавалось ніяких доказів, про що свідчить відсутність записів в графі 7 зазначеної постанови.

Відповідно позовної заяви ОСОБА_1 , під час розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, він повідомляв ОСОБА_2 про його право на отримання юридичної допомоги, про що він особисто вніс запис до оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.09.2019 серії ДП 18 № 360316, однак з зазначеного слідує те, що заяву про залучення адвоката Тимофієв В.О. заявляв вже після розгляду адміністративної справи, оскільки складання самої постанови свідчить про закінчення розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зі змісту адміністративного позову не вбачається в чому полягає неправомірність дій і порушення з боку поліцейського, представник вважає, що вимоги ч.2 ст.283 КУпАП відповідає цим вимогам.

Щодо складу правопорушення , третя особа в письмових поясненнях також посилась на п.2 Положення від 08.05.1993 №340, відповідно до якого до керування транспортним засобом допускаються особи при наявності національного посвідчення водія України та відповідног до п.3 Положення визначено мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби з робочим об`ємом двигуна до 50 куб.

Відповідно до п. 27 Положення від 08.05.1993 № 340 передбачено, що посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 p. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії «А1» та «А» які відповідають категорії «А».

Таким чином, для обміну водійського посвідчення виданого до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" на нове, з об`єднанням категорій «А1» та «А» в категорію «А» необхідна наявність таких категорій у водія.

Прохає суд звернути увагу, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 видане 10.02.2009, тобто після набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", а тому, вказане водійське посвідчення не підлягає обміну у відповідності до п. 27 Положення від 08.05.1993 № 340.

Поряд із цим, ОСОБА_1 необгрунтовано вважає що категорія «А» відкрита 19.05.2005 року включає в себе право керувати транспортними засобами в тому числі категорії «А1».

Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, вважає, що до набрання чинності змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 511 до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 якою затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, згідно п. 3 також розмежовано водійські категорії «А1» та «А», а також транспортні засоби якими можна керувати за наявності таких категорій.

Крім того в письмових поясненнях третьої особи зазначено, що ОСОБА_1 станом на 19.05.2005 року також не мав відкритої категорії «А1» яка дає право керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт, а тому твердження останнього про наявність права керувати транспортним засобом передбаченим категорією «А1» за наявності лише самої категорії «А» є необгрунтованими.

В судове засідання сторони по справі надали заяви про розгляд адміністративного позову у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Суд погоджується з поясненнями представника третьої особи в частині повноважень і правомірності розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським.

Відповідно до положень ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Повноваження уповноважених органів( посадових осіб ) підтверджується відповідними нормативними документами.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом МВС 07.11.2015 № 1395 зареєстрованого МЮУ 10.11. 2015 р. за № 1408/27853 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки за вчинення правопорушення, встановленого у ч. 1 ст. 126 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається, твердження про порушення відповідачем вимог статей 268, 283 КУпАП суд вважає необґрунтованими, оскільки запис в оскаржуваній постанові: «з правопорушенням не згоден» не свідчить про порушення відповідачем вимог вищевказаних статей КУпАП.

Враховуючи також, що єдиним доказом у даній адміністративній справі є посвідчення водія відповідної категорії, то в частині відсутності доказів, суд вважає позов також не обґрунтованим.

Статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, а також полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифікату «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу.

Пунктом 2.1 Правил визначено, що водій повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Сторонами не оспорюється що позивач, ОСОБА_1 мав посвідчення водія НОМЕР_1 видане Павлоградським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області від 10.02.2009 року з категорією «А» від 19.05.2005 року.

Судом встановлено, на час отримання водійського посвідчення з категорією «А» від 19.05.2005 року діяло затверджене Постановою КМУ від 08.05.1993 року №340 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами в редакції від 28.05.2004 року.

Відповідно п.3 зазначеної редакції транспортні засоби, керування якими здійснюється за

наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення

поділяються на категорії:

А - мотоцикли, моторолери, мотонарти й інші мототранспортні

засоби.

Тобто, при отриманні посвідчення водія, ОСОБА_1 було відкрито категорію «А» з правом керування мотоциклами, моторолерами, мотонартами й іншими мототранспортними засобами.

Відповідно до постанови сер.ДП18 №360316 зазначено, що позивач керував скутером Сузукі АС 2, в описовій частині постанови транспортний засіб визначено як мопед, тобто є транспортним засобом, керування якими дозволяється за

наявності посвідчення водія категорії А1 в редакції 05.06.2009 року .

Відповідно до п.27 затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 року №340 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії А1, А - відповідає категорії А.

Тобто станом на час винесення постанови при обміні посвідчення водія, зазначеним Положенням не передбачено будь які додаткові іспити, а в новому посвідченні зазначаються категорії А1, А які відповідають категорії А.

Суд бере до уваги, що посвідчення видане 10.02.2009 року свідчить про відкриття інших категорій, але категорія «А» відкрита 19.05.2005 року , тож їй відповідають категорії А1 ОСОБА_3 .

Суд погоджується з позивачем, що заміна посвідчень водія це право, а не обов`язок особи.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що постанова серії ДП 18 №360316 від 25.09.2019 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України підлягає скасуванню в зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення .

Відтак, скасовуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 5-11, 77, 211, 217, 241-246, 250, 255, 257-263, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області рядового Шамрило Станіслава Володимировича, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП 18 №360316 від 25.09.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладання адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Курочкіна