Справа № 420/897/20
Суддя: Соколенко О.М.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/897/20
УХВАЛА

07 лютого 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ДЄС ГРУП» про забезпечення позову від 05.02.2020 року по адміністративній справі №420/897/20,-

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ДЄС ГРУП» до Головного управління Держпраці в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці в Одеській області про проведення інспекційного відвідування № 1773 від 27.09.2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОД1059/1742/НП/СПДТ-ФС від 07.11.2019 року;

- стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЄС ГРУП» моральну шкоду в розмірі 250000 грн.

Разом із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову (за вх. № 5292/20 від 05.02.2020 року), в якій останній, керуючись ст.ст. 150, 151 КАС України просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОД1059/1742/НП/СПДТ-ФС від 07.11.2019 року, до набрання законної сили судовим рішенням по справі;

- зупинення стягнення на підставі виконавчого документа постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОД1059/1742/НП/СПДТ-ФС від 07.11.2019 року, до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

Вказана заява обґрунтована тим, що 15.01.2020 року відкрито виконавче провадження №60953310 з примусового виконання оскаржуваної постанови. Також, постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.01.2020 року визначено загальну суму мінімальних витрат розмірі 269 грн., а постановою про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 року стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 41730 грн. Таким чином, як вказує заявник, загальна сума стягнення склала 459299 грн. Крім того, позивач зазначає, що постановами про арешт коштів боржника від 04.02.2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів позивача, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать позивачу в межах суми звернення стягнення 459299 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок зазначених обставин роботу підприємства фактично паралізовано, оскільки позивач втратив змогу здійснювати будь-які виплати та розрахунки. Необхідність застосування заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили відповідним судовим рішенням у цій справі зумовлена тим, що невжиття заходів забезпечення позову спричинить шкоду майновим правам ТОВ «ДЄС ГРУП», оскільки у разі примусового стягнення на підставі оскаржуваної постанови до винесення рішення по справі, підприємство не зможе здійснювати господарську діяльність і буде припинено, що унеможливить в подальшому захист та поновлення порушених та оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, позивач вважає, що до того, як у судовому порядку буде вирішено питання щодо законності оскаржуваних наказу та постанови, втручання держави у право позивача на мирне володіння майном є незаконним та свавільним, особливо, враховуючи численні порушення законодавства, допущені відповідачем при їх прийнятті.

Позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 2, 150, 151, 154 КАС України, позивач просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вирішуючи заяву ТОВ «ДЄС ГРУП» про забезпечення адміністративного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1,ч.5 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 4 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наведені заявником обставини, на думку суду, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки матеріали даної справи не містять доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

В той же час, позивач у своїй заяві про забезпечення позову не наводить належних та достатніх доказів очевидності ознак протиправності оскаржуваних ним наказу та постанови, а саме, постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОД1059/1742/НП/СПДТ-ФС від 07.11.2019 року.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що це призведе до негативного впливу на його господарську діяльність у вигляді неможливості належного виконання ним своїх договірних зобов`язань, оскільки визначена відповідачем сума штрафів є значною для нього, та фактично зумовить припинення господарської діяльності останнього.

При вирішення даної заяви суд приймає до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 20.08.2019 року у справі №200/3887/19-а, в якій зазначається наступне: «…Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що це призведе до негативного впливу на його господарську діяльність у вигляді неможливості, внаслідок арешту державним виконавцем коштів і майна позивача, належного виконання ним своїх договірних зобов`язань перед контрагентами, оскільки визначена відповідачем сума штрафів є значною для нього, зумовить неможливість розрахунку перед працівниками Товариства щодо заробітної плати, та й взагалі, може спричинити зупинку діяльності останнього і його банкрутство.

Натомість, заявник не додав до заяви жодних доказів, які б містили відомості щодо його поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.

В контексті цього, суди попередніх інстанцій повинні були перевірити, чи володів заявник фінансовими можливостями, з урахуванням сум штрафів, визначених у спірних постановах, достатніми для нормального функціонування Товариства і здійснення ним господарської діяльності, однак жодної оцінки таким обставинам не надали.

Відтак, висновки судів першої та апеляційної інстанції, фактично, ґрунтуються на припущеннях, оскільки останні погодились із доводами заявника, не перевіривши їх відповідними доказами, що, однак, не узгоджується із задекларованими у статті 242 КАС України вимогами процесуального закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення, відповідно до яких обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя статті 242 КАС України).

До того ж, питання, пов`язані зі сплатою Товариством штрафів на підставі спірних постанов ГУ Держпраці, не входять до предмету доказування у даній справі, який безпосередньо пов`язаний з перевіркою дотримання відповідачем, під час їх прийняття, вимог законодавства, що, своєю чергою, не створює передумов для висновку, що невжиття заходів забезпечення даного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як учасника публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Насамкінець, суди не врахували того, що наслідки від незабезпечення даного позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення Товариством порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки, навіть після звернення спірних постанов до примусового виконання і відкриття виконавчого провадження, заявник не позбавлений можливості порушувати питання про відстрочення або розстрочення їх виконання в порядку, передбаченому статтею 33 Закону №1404-VIII, а в разі задоволення позову звертатись за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України згідно законодавства, зокрема, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182….».

Також, суд зазначає, що обставини правомірності чи неправомірності оскаржуваної позивачем постанови про накладення уповноваженими посадовими особами № ОД1059/1742/НП/СПДТ-ФС від 07.11.2019 року, дію якої він просить суд зупинити, можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті, при перевірці правомірності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, забезпечення позову у такий спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Крім того, за приписами частини 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення. Решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату тощо.

Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б містили відомості щодо його поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення у справі, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що очевидними є ознаки протиправності рішень суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, такими рішеннями.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «ДЄС ГРУП» про забезпечення позову є необґрунтованою, недоведеною та непідтвердженою жодними належними доказами, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 120, 150, 151, 152, 154, 241, 243, 256, 294 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ДЄС ГРУП» про забезпечення позову від 05.02.2020 року у справі №420/897/20 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя О.М. Соколенко