Справа № 160/1431/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 лютого 2020 р. Справа № 160/1431/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Фермерського господарства «Дар» в особі голови Дарадуди Дмитра Васильовича до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Андрєєвої (Павловської) Ганни Олегівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування записів про державну реєстрацію прав та обтяжень № 29719190, № 17239384, прийнятих державним реєстратором Андрєєвою (Павловською) Ганною Олегівною, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Дар» в особі голови Дарадуди Дмитра Васильовича звернулося до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень запис про державну реєстрацію прав та обтяжень про державну реєстра цію прав та обтяжень № 29719190 відносно нерухомого майна Фермерського господарства «Дар» () від 27.12.2018 року, прийнятий державним реєстратором Андрєєвою (Павловською) Ганною Олегівною, як незаконний;

- визнати протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію прав та обтяжень № 17239384 відносно рухомого майна Фермерського господарства «Дар» () від 28.12.2018 року, прийнятий державним реєстратором Андрєєвою (Павловською) Ганною Олегівною, як не законний.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.12.2018 року о 18 год. 51 хв. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Андрєєва (Павловська) Ганна Олегівна зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень запис про державну реєстрацію прав та обтяжень № 29719190 відносно нерухомого майна Фермерського господарства «Дар» () від 28.12.2018 року, а 28.12.2018 року внесла запис про державну реєстрацію прав та обтяжень № 17239384 відносно рухомого майна Фермерського господарства «Дар» (). Підставою виникнення обтяження стала ухвала суду у справі № 757/35628/17-ц, видана 14.12.2018 року Печерським районним судом м. Києва.

Позивач зауважив, що йому нічого не було відомо про існування справи №757/35628/17-ц, та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ФГ «Дар» не є стороною по цивільній справі 757/35627/17-ц, а відповідна ухвала про накладення арешту на майно не зареєстрована в Єдиному Державному реєстрі судових рішень.

Як зазначив позивач, ним були отримані з реєстру копія ухвали Печерського районного суду м. Києва та копія відповіді Печерського райсуду м. Києва, з яких йому стало відомо, що суддя Печерського райсуду м. Києва Козлов Р.Ю. на підставі заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, поданої позивачем ОСОБА_1 по справі №757/35628/17-ц, де вони начебто є відповідачами, ухвалив рішення накласти арешт на все їх рухоме і нерухоме майно

На думку позивача, дані факти вказують на те, що приватний нотаріус Андрєєва (Павловська) І.О., діючи як державний реєстратор, в даному випадку, порушила вимоги Закону України «Про державну реєстра цію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ № 1127.

Позивач вважає, що державний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у державній реєстрації права власності у зв`язку з тим, що із заявою про державну реєстрацію прав звернулась неналежна особа.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Разом з тим, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, пунктами 6, 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Суддя зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов`язаних з реєстрацією майнових прав, інших реєстраційних дій, що порушують майнові права позивача та є похідними від спору щодо таких майнових прав, тобто спір між ними виник не у зв`язку із виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також доцільно зазначити, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном.

Суддя акцентує увагу на тому, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року по справі №823/2042/16, від 02.10.2019 року у справі №807/137/18.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, частина шоста статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказує на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суддя дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного господарського суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин, суддя дійшов висновку, що позовні вимоги Фермерського господарства «Дар» в особі голови Дарадуди Дмитра Васильовича не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, суддя вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

Таким чином, повернення судового збору, сплаченого за подання цього позову, буде здійснено судом у випадку, якщо позивач звернеться до суду з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст.170 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №160/1431/20.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник