Справа № 620/3811/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Справа № 620/3811/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Полєтаєва І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського відділу Державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Чернігівська митниця Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування постанов,

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Чернігівська митниця Державної фіскальної служби про:

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Титарчука М.О. про відкриття виконавчого провадження від 27.06.2017 ВП № 54204171;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Титарчука М.О. про арешт майна боржника від 27.06.2017 ВП № 54204171;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Титарчука М.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.05.2017 ВП № 54204171;

- зобов`язання головного державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Титарчука М.О. повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позовну заяв залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для звернення із заявою про поновлення пропущеного ним строку на подання даного позову з обґрунтуванням поважності причин його пропуску.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позовну заяву було повернуто у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що позивач був обізнаний про прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов 2017 року та мав можливість реалізувати свої права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і при необхідності звернутися за правовою допомогою, а також з того, що наведені позивачем обставини не надають підстав вважати, що встановлений законодавством строк на оскарження рішень, які мають наслідком порушення прав або інтересів особи, що звертається за їх захистом, може бути поновлений у зв`язку з тим, що особа тривалий час не користувалася своїми правами та не вважала відносини спірними.

З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин, а тому підстави для його поновлення відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що лише 10.12.2019 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 54204171 він дізнався про порушення своїх прав оскаржуваними постановами державного виконавця від 2017 року, що до цього часу зі змісту таких постанов він не вбачав порушення своїх прав та розраховував на правомірну поведінку державного виконавця, а також, що він не має юридичної освіти.

З цих та інших підстав апелянт зазначає, що він не погоджується з ухвалами суду від 23.12.2019 про залишення його позовної заяви без руху та від 08.01.2020 про повернення позову, вважає, що судом порушено норми процесуального права та неправильно вирішено питання про повернення позовної заяви.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом судового оскарження у цій справі є постанови державного виконавця, винесені 13.05.2017 та 27.06.2017.

З цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 18.12.2019.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року підстави пропуску строку звернення до суду, наведені позивачем у його позовній заяві, визнані судом неповажними, позовну заяв залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для звернення із заявою про поновлення пропущеного ним строку на подання даного позову з обґрунтуванням поважності причин його пропуску.

02.01.2020 позивач звернувся до суду із заявою про поновлення процесуального строку, в якій навів аналогічні підстави пропуску ним строку звернення до суду з цим позовом (зокрема, що він ознайомився з матеріалами справи 10.12.2019, до цього часу не знав про порушення своїх прав, розраховував на правомірну поведінку державного виконавця).

08.01.2020 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду визнано неповажними наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з чим позовну заяву повернуто.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У пункті 1 частини другої статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності органу ДВС (його посадової особи), який обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів або повинна була дізнатися про таке порушення.

При цьому, при оскарженні рішень державного виконавця у судовому порядку особою - стороною виконавчого провадження, остання має керуватися саме відповідною нормою КАС України.

Аналогічний правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 826/6149/17, від 02.08.2018 у справі № 807/851/17, від 03.10.2018 у справі № 826/14749/17, від 25.10.2018 у справі № 813/3950/17.

Встановлення адміністративним процесуальним законодавством часових меж реалізації особою її права на судове оскарження обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 по справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 по справі «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Більш того, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика ЄСПЛ є джерело права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом цього спору є рішення державного виконавця, тобто ця справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його до розгляду судом визначаються ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом, позивач міг та повинен був дізнатися про обставини, що як він вважає, вказують на порушення його прав та інтересів, ще у 2017 році після винесення державним виконавцем оскаржуваних у цій справі постанов від 13.05.2017 та від 27.06.2017, зокрема міг реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та, у разі необхідності, скористатися кваліфікованою юридичною допомогою.

Водночас, реалізація особою наданих їй прав залежить від її власного волевиявлення і тягар наслідків, які настають у разі пропуску певних темпоральних меж, покладається на власника відповідного права.

Отже, позивач своєчасно не скористався наданими йому правами та звернувся до суду за захистом зі спливом майже двох років, тобто з пропуском спеціального десятиденного строку звернення з адміністративним позовом.

Доводи апелянта про те, що лише 10.12.2019 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 54204171 він дізнався про порушення своїх прав оскаржуваними постановами державного виконавця від 2017 року, що до цього часу зі змісту таких постанов він не вбачав порушення своїх прав та розраховував на правомірну поведінку державного виконавця, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищевикладене.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не було доведено наявності жодної обставини, яка б об`єктивно унеможливлювала реалізацію ним своїх прав на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до 10.12.2019 та звернення до суду з відповідним позовом.

Посилання апелянта на те, що він не має юридичної освіти, також є необґрунтованими, оскільки позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання кваліфікованої юридичної допомоги, і відповідно до статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та відсутності поважних причин для його поновлення.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 10 лютого 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: