Справа № 808/3013/16
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 лютого 2020 року Справа № 808/3013/16 СН/280/36/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами загального, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роджерс" (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 41, кв. 13)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Роджерс» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №, №, № від 07.07.2016.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.03.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.04.2019 скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.03.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 11.07.2019.

Ухвалою суду від 11.07.2019 підготовче засідання відкладено на 30.07.2019.

Ухвалою суду від 30.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 11.09.2019. Крім того, ухвалою суду від 30.07.2019 витребувано додаткові докази у справі.

Ухвалою суду від 11.09.2019 провадження у справі зупинено до 29.10.2019, для надання сторонам додаткового часу для примирення.

Ухвалою суду від 29.10.2019 провадження у справі поновлено. Крім того, ухвалою суду від 29.10.2019 провадження у справі зупинено до 28.11.2019, для надання сторонам додаткового часу для примирення. Також, ухвалою суду від 29.10.2019 судом вжито заходів щодо витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 28.11.2019 провадження у справі поновлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що контролюючий орган дійшов хибних висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства України, у зв'язку з чим прийняті рішення підлягають скасуванню. Зазначає, що приміщення за адресами м. Запоріжжя, вул. Космічна, 87; м. Приморськ, вул. Леніна, 17/1; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58; м. Василівка, вул. Чекістів, 7; пгт. Михайлівка, вул. Леніна, 37; м. Запоріжжя, вул. Рубана, 20; м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 88-а; м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 5; м. Оріхів, вул. К.Маркса, 86-а; м. Запоріжжя, вул. Мечникова, 36; м. Токмак, вул. Революційна, 51; м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 121; м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 11; м. Запоріжжя, вул. Космічна, 34; м. Василівка, вул. Приморська, 34; м. Запоріжжя, вул. Ладозька 17; м. Запоріжжя, вул. Металургів, 16; м. Запоріжжя, вул. Леніна, 93; м. Запоріжжя, бул. Будівельників, 7; м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, 11; м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 29; м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 21; м. Приморськ, вул. Морська, 66; м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 6; м. Токмак, вул. Революційна, 42/5, використовувались позивачем у власній господарській діяльності, на підставі угоди з ТОВ «Астрата Південь». Зазначає, що умовами укладеної угоди було передбачено право та обов'язок позивача проводити поліпшення приміщень та їх підтримання у належному стані. У зв'язку з чим вважає необґрунтованими висновки відповідача, що кошти витрачені на реконструкцію приміщень є такими, що не пов'язані з його господарською діяльністю. Також, позивач вказував і на безпідставність нарахування податкового зобов'язання з орендної плати за землю, оскільки позивачем орендна плата сплачувалась у розмірах визначених у договорі оренди, а жодних змін до договору Орендодавцем не вносилось.

Крім того, позивач посилався і на протиправність застосування штрафних санкцій за порушення постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, в частині не повного оприбуткування та несвоєчасного оприбуткування готівки в КОРО, оскільки вся інформація оброблялась, роздруковувалась та відображувалась своєчасно у день надходження готівкових коштів. Зазначає, що недоліки виявлені контролюючим органом свідчать лише про наявність помилок у КОРО, а не про неоприбуткування готівки.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, а адміністративну справу просив розглядати в порядку письмового провадження.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилався на те, що під час проведення перевірки ТОВ «Роджерс» встановлено порушення платником податків вимог податкового законодавства України, що зумовило прийняття спірних рішень. Так, відповідач зазначає, що під час проведення перевірки встановлено, що платником податків порушуються вимоги п.2.2, п.2.6 глави 2 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, а саме встановлено не повне та несвоєчасне оприбуткування готівки в КОРО на загальну суму 39064,42 грн., що зумовило застосування штрафних санкцій в 5-ти кратному розмірі неоприбуткованої суми. Також, під час проведення перевірки встановлено, що позивач протягом періоду, що перевірявся, був платником орендної плати за землю та за 2014-2015 роки визначав суму орендної плати виходячи із нормативно грошової оцінки земельної ділянки 26175,09 на 2014 рік та 32718,86 грн. на 2015 рік. Проте, під час перевірки встановлено, що за даними Держгеокадастру нормативна грошова оцінка орендованої позивачем земельної ділянки складає 45846 грн. на 2014 рік та 56809 грн. на 2015 рік, у зв'язку з чим позивачем занижено розмір орендної плати за орендовану земельну ділянку.

Крім того, представник відповідача посилався і на те, що позивачем до показників бухгалтерського та податкового обліку були включені витрати на поліпшення (ремонт/реконструкцію) приміщень за адресами м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 на суму 79939,16 грн.; м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 11 - 110914,02 грн.; м. Оріхів, вул. К.Маркса, 86а - 22299,01 грн.; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 - 16718,88 грн.; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 - 1609,58 грн.; м. Запоріжжя, пр. Металургів, 16 - 56020,69 грн.; смт. Михайлівка, вул. Леніна, 37 - 174596,15 грн.; м. Приморськ, вул. Морська, 66 - 13887,50 грн. Проте, як встановлено під час проведення перевірки, зазначені приміщення ТОВ «Роджерс» передано ТОВ «Астрата Південь», відповідно до Передавального балансу від 01.08.2013, та в подальшому не були передані в оренду чи інше користування ТОВ «Роджерс», у зв'язку з чим витрати понесені позивачем на утримання таких приміщень є такими, що не пов'язані з господарською діяльністю платника податків.

Представник відповідача підтримала позицію викладену в письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

Позивач зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Запорізької міської ради 20.07.1995 (Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія АОО №199669 від 20.07.1995) з місцезнаходженням: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.41, кв.13. ТОВ "РОДЖЕРС" має ідентифікаційний код 23285637 (т.1, а.с.22-23, 25).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №11624957 ТОВ «РОДЖЕРС» зареєстроване як платник податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 78.

У період з 29.04.2016 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 14.06.2016 співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «РОДЖЕРС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.11.2014 по 31.12.2015, за результатами перевірки складено Акт №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016 (т.1, а.с.57-96).

Відповідно до висновків Акту перевірки №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016 встановлено порушення позивачем:

пп.44.1 ст.44, п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, Порядку заповнення декларації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 №1213, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у розмірі 1461 грн.;

пп.14.1.36, пп.14.1.181, п.14.1 ст.14, п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 95197 грн., в т.ч. по періодах: за листопад 2014 року на суму 38171 грн.; за січень 2015 року на суму 8126 грн.; за березень 2015 року на суму 11204 грн.; за жовтень 2015 року на суму 37696 грн.;

пп.271.1.1 п.271.1 ст.271, розділу ХІІ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено орендну плату за землю на загальну суму 4623,92 грн., в т.ч. по періодах: за листопад - грудень 2014 року на суму 321,90 грн.; за 2015 рік - 4302,02 грн.;

пп.168.1.1, пп.168.1.4, пп.168.1.5 п.168.1, пп.168.4.1, пп.168.4.7 п.168.4 ст.168, пп.1.4 частини 16 прим.1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, за неперерахування та перерахування не в повному обсязі військового збору до бюджету, відповідно до пп.129.1.3 п.129.1, п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України, нарахована пеня в сумі 70,26 грн.;

пп.168.1.1, пп.168.1.4, пп.168.1.5 п.168.1, пп.168.4.1, пп.168.4.7 п.168.4 ст.168, пп.1.4 частини 16 прим.1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме: неперерахування військового збору у строки встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду у 2014-2015; заборгованість по перерахуванню військового збору станом на 31.12.2015 у сумі 378,18 грн.;

пп.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме: подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (ф.№1ДФ) за 1-4 квартали 2015 року;

п.266.1, пп.266.3.3 п.266.3, п.266.5.1 п.266.5, пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, а саме: заниження податку на нерухоме майно за 2015 рік у сумі 209,15 грн.; неподання податкової декларації з податку на нерухоме майно на придбані об'єкти нерухомості протягом 2015 року;

п.2.2, п.2.6 глави 2 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, в частині не повного оприбуткування та несвоєчасного оприбуткування готівки в КОРО на загальну суму 39064,42 грн.

На підставі висновків Акту перевірки №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ від 07.07.2016, яким за порушення п.2.2, п.2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 195322,10 грн.;

№ від 07.07.2016, яким позивачу, у зв'язку із встановленням порушення пп.14.1.36, пп.14.1.181, п.14.1 ст.14, п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 118996,25 грн., у т.ч. за податковим зобов'язанням - 95197,00 грн. та 23799,25 грн. за штрафними санкціями;

№ від 07.07.2016, яким позивачу, у зв'язку із встановленням порушення пп.271.1.1 п.271.1 ст.271 розділу ХІІ Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 3419,39 грн., у т.ч. за податковим зобов'язанням - 2735,51 грн. та 683,88 грн. за штрафними санкціями.

Не погодившись з правомірність прийняття вищевказаних податкових повідомлень - рішень позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України. Рішенням ДФС України від 29.09.2016 №21049/6/99-99-11-01-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а спірні рішення - без змін.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків контролюючого органу.

Стосовно правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення № від 07.07.2016, суд зазначає наступне.

Так, щодо порушення, яке послугувало підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення - рішення в Акті перевірки №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016 зазначено таке:

«… В ході перевірки загального стану надходжень готівки з каси банку до каси підприємства на підставі банківських виписок за поточними рахунками; звірення банківських виписок (за сумами коштів, одержаних з банку, і датами) та перевірки відповідності записів у касовій книзі, даним прибуткових касових ордерів, також перевірки журналів-ордерів по рахункам №301 та №311, повноти - та своєчасності оприбуткування в касі та книгах обліку розрахункових операцій готівкових надходжень, встановлено порушення п.2.2, п.2.6 глави 2 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (із змінами та доповненнями)…

…При перевірці КОРО №/р7 встановлено, що в розділі II КОРО за 16.04.2015, в гр.4 службова видача становить 11000 грн. 00 коп., гр.5 сума розрахунків загальна становить 11181 грн. 81 коп., гр.6 сума розрахунків за ставкою ПДВ 20% становить 1787 грн. 04 коп., гр.7 сума ПДВ становить 912 грн. 45 коп., відповідно до Z - звіту №1935 роздрукованого о 17 год. 01 хв. 16.04.2015 сума продаж становить 10453 грн. 26 коп., готівкою 10325 грн. 26 коп., службова видача 10400 грн. 00 коп., включений ПДВ - обіг А становить 855 грн. 50 коп., податок становить 770 грн. 47 коп…

…При перевірці КОРО №/р7 встановлено, що в розділі II КОРО за 17.04.2015 в гр.4 службова видача становить 10400 грн. 00 коп., гр.5 сума розрахунків загальна становить 10453 грн. 26 коп., гр.6 сума розрахунків за ставкою ПДВ 20% становить 855 грн. 50 коп., гр.7 сума ПДВ становить 770 грн. 47 коп., відповідно до Z - звіту №1936 роздрукованого о 17 год. 06 хв. 17.04.2015 сума продаж становить 11181 грн. 81 коп., готівкою 11035 грн. 11 коп., службова видача 11000 грн.00 коп., включений ПДВ-обіг А становить 1787 грн. 04 коп., податок становить 912 грн. 45 коп…

…Тобто, записи про рух готівки та суми розрахунків в розділі II КОРО №/р7 за 16.04.2015 та за 17.04.2015 здійснювалися не щоденно, так як в гр.5 КОРО за 16.04.2015 здійснено запис за 17.04.2015, а в гр.5 КОРО за 17.04.2015 здійснено запис за 16.04.2015, що призвело до несвоєчасного оприбуткування готівки 16.04.2015 в сумі 10325 грн. 26 коп., та за 17.04.2015 в сумі 11035 грн. 11 коп…

…Загальна сума несвоєчасного оприбуткування готівки становить 21360 грн. 37 коп…

…При перевірці КОРО №р/3 встановлено що в розділі II КОРО оприбутковано готівку за 19.02.2015 в сумі 2285 грн. 88 коп., відповідно до Z - звіту №668 роздрукованого о 19 год. 54 хв. 19.02.2015 сума продаж готівкою становить 19989 грн. 93 коп. Неповне оприбуткування готівки в КОРО становить 17704 грн. 05 коп…

…Підприємством порушено п.2.2, п.2.6 гл.2 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (із змінами та доповненнями), в частині не повного оприбуткування та несвоєчасного оприбуткування готівки в КОРО на загальну суму 39064 грн. 42 коп. …» (т.1, а.с.84-85).

Суд зазначає, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265), дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до статті 2 Закону №265 КОРО - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Суд зазначає, що постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою (далі - Положення №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

В пункті 1.2 глави 1 Положення №637, зазначено, що під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (пункт 2.2 глави 2 Положення №637).

Згідно з пунктом 7.15 глави 7 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги - РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2 згаданого Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Абзацом третім статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 (далі - Указ №436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу №436/95).

Аналогічна правова позиція вже неодноразово була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11 грудня 2012 року (справа №21-400а12), від 04 листопада 2015 року (справа №825/554/15-а), а також Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року (справа №813/2229/17), від 17.12.2018 (справа №810/3811/17), від 16.05.2019 (справа №810/3819/16).

Тобто, оприбуткування готівки здійснюється шляхом внесення записів до КОРО на підставі фіскального звітного чеку РРО, який друкується по закінченню кожної робочої зміни, у день надходження готівки.

Так, з матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ТОВ «Роджерс» за 16.04.2015 та за 17.04.2015 у встановленому порядку були роздруковані Z-звіти, а саме №1935 за 16.04.2015 та №1936 за 17.04.2015 (а.с.88-89, т.3).

Разом з тим, з розділу ІІ КОРО (а.с.90, т.3), судом встановлено, що числові показники, які містяться у Z-звіті №1936 за 17.04.2015, який роздруковано о 17:06:43, були занесені іншою датою - 16.04.2015 із зазначенням, що такі відомості внесені на підставі звіту №1935 від 16.04.2015.

В свою чергу, у розділі ІІ КОРО за 17.04.2015 позивачем внесені відомості, які відображені у Z-звіті №1935 за 16.04.2015 із зазначенням, що такі відомості внесені на підставі звіту №1936 від 17.04.2015.

Позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилався на те, що в КОРО допущено помилку, що не є неоприбуткуванням готівки та відповідно не може бути підставою для застосування штрафних санкцій.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає наступне.

Так, під помилкою у заповненні КОРО необхідно розуміти допущення помилок у номері звіту, його даті, окремих числових показниках, тощо, проте, такі відомості у будь-якому випадку, навіть із допущеною помилкою, повинні вноситись до КОРО у день надходження готівкових коштів, інакше є порушенням правил оприбуткування готівкових коштів.

Разом з тим, наведені вище обставини в їх логічному розумінні підтверджують, що записи до КОРО за 16.04.2015 вносились позивачем не в день надходження готівкових коштів, оскільки запис внесений 16.04.2015, начебто на підставі звіту №1935, не просто містить помилки в сумах, а чітко та повно відображує показники Z-звіту №1936 від 17.04.2015, який був роздрукований лише 17.04.2015 о 17:06:43, а тому запис у КОРО, який начебто був виконаний 16.04.2015 не міг бути внесений раніше ніж після 17 год. 06 хв. 17.04.2015.

Зазначені обставини свідчать про несвоєчасне оприбуткування позивачем готівкових коштів за 16.04.2015 на суму 10325 грн. 26 коп.

В свою чергу, доказів на підтвердження того, що запис в КОРО за 17.04.2015 був зроблений пізніше ніж 17.04.2015 матеріали адміністративної справи не містять, оскільки обидва записи за 16.04.2015 та за 17.04.2015 могли бути внесені до КОРО 17.04.2015 після роздруківки Z-звіту №1936 від 17.04.2015, проте із допущенням помилки в числових значеннях.

В даному випадку, наявність помилок за 17.04.2015 не може бути визнано порушенням правил оприбуткування готівкових коштів та підставою для застосування штрафних санкцій на повну суму зазначену у Z-звіті №1936 від 17.04.2015, оскільки за 17.04.2015 позивачем зазначено суму розрахунків в розмірі 10453,26 грн., при цьому розмір повернутих коштів становить 128,00 грн.

В свою чергу, повинен позивач був зазначити в КОРО, відповідно до Z-звіту №1936 від 17.04.2015, суму 11181,81 грн., при цьому розмір повернутих коштів складає 146,70 грн.

За таких обставин, можна стверджувати лише про неповне неоприбуткування різниці між сумами 11035,11 грн. та 10325,26 грн., тобто 709,85 грн., а відповідно і штрафна санкція повинна складати 3549,25 грн. (709,85 х 5), а не 55175,55 грн. (11035,11 х 5).

В свою чергу, контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію виходячи із суми 11035,11 грн., що є безпідставним та надмірним, у зв'язку з чим податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню в частині надмірно застосованої санкції.

Також, судом встановлено, що відповідно до Z-звіту №668 від 19.02.2015 сума отриманої готівки за день складає 19989,93 грн. (а.с.94, т.3), проте, в гр.5 розділу ІІ КОРО (а.с.96, т.3) відображено лише суму в розмірі 2285,88 грн., що свідчить про не оприбуткування грошових коштів в розмірі 17704,05 грн., що надійшли за 19.02.2015.

За таких обставин, контролюючий орган мав право та правомірно застосував до позивача штрафні санкції на суму 143695,80 грн. (10325,26 + 709,85 + 17704,05) х 5 = 143695,80 грн.), в іншій частині податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.

Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення - рішення від 07.07.2016 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з орендної плати, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення - рішення було твердження контролюючого органу про те, що платником податків занижено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: м. Приморськ, вул. Леніна, 17/1, оскільки позивачем під час визначення розміру орендної плати було взято нормативно грошову оцінку за 2014-2015 роки в розмірі 26175,09 грн. та 32718,86 грн. відповідно, проте, на 2014 рік розмір нормативно грошової оцінки такої земельної ділянки становив 45846,00 грн., а на 2015 рік - 56809,00 грн.

Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що 06.03.2012 між Приморською міською радою - Орендодавець та ТОВ «Роджерс» - Орендар укладено Договір оренди землі №169, відповідно до пункту 1.1 якого, Орендодавець, відповідно до рішення 12 сесії Приморської міської ради шостого скликання від 17.02.2012 №5 «Про надання ТОВ «Роджерс» в оренду земельної ділянки в м. Приморськ, вул. Леніна, 17/1 (розташування та обслуговування аптеки «Формула здоров'я») надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування та обслуговування аптеки «Формула здоров'я», яка знаходиться: вулиця Леніна, 17/1, місто Приморськ Запорізької області (а.с.118, т.1).

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 26175,09 грн.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: 2617,51 грн. на один рік, що складає 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Суд зазначає, що відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно п.288.4 ст.288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

В свою чергу, підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289 ПК України).

Пунктом 289.3 статті 289 ПК України, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Тобто, у підпункті 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Диспозиція розглядуваної норми чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).

Отже, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України вимагає, аби річний платіж орендної плати за земельну ділянку був не менше трикратного розміру земельного податку.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії, міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року (справа № 21-274а14), 7 квітня 2015 року (справа №21-117а15), 14 квітня 2015 року (справа № 21-165а15), 24 квітня 2015 року (справа № 21-131а15).

Зазначена позиція підтримана і Верховним Судом відповідно до постанов від 21 серпня 2018 року (справа №814/1622/16), від 18 березня 2019 року (справа 3823/219/18), від 16 квітня 2019 року (справа №2140/1586/18), від 11 червня 2019 року (справа №826/17049/16), від 10 жовтня 2019 року (справа 3824/2281/15-а).

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, ТОВ «Роджерс» на виконання вимог податкового законодавства до контролюючого органу подавало податкові декларації з плати за землю, а саме у декларації за 2014 рік позивачем визначено до сплати орендної плати за рік в розмірі 2617,51 грн., а за 2015 рік - 3271,89 грн. (а.с.127-133, т.1).

А відтак розмір орендної плати, що вносився позивачем протягом 2014 та 2015 років не є меншим за 3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки 3 відсотки на 2014 рік складало 1375,38 грн. (45846 х 3% = 1375,38 грн.), а на 2015 рік - 1704,27 грн. (56809 х 3% = 1704,27 грн.).

Отже, у контролюючого органу не було підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання, оскільки орендна плата за спірний період сплачувалась у розмірі не меншому за 3% нормативно грошової оцінки.

Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що відповідно до Договору оренди земельної ділянки саме Орендодавець має право в односторонньому порядку переглядати розмір орендної плати, у тому числі і із зміною нормативно грошової оцінки (пункт 4.4 Договору), проте, Приморської міською радою рішення про встановлення орендної плати в іншому розмірі не приймалось.

В свою чергу, контролюючий орган не є стороною Договору оренди землі, а відповідно і не наділений повноваженнями вносити зміни до такого договору в частині розміру орендної плати за земельні ділянки та в частині зміни розміру нормативної грошової оцінки землі.

В даному випадку, позивачем не порушено положення Податкового кодексу України, оскільки орендна плата вносилась у розмірі встановленому у договорі, до того ж за 2015 рік з урахуванням індексації, а визначена сума не була меншою за 3 відсотки грошової оцінки земельної ділянки.

Обраховувати орендну плату за 2014-2015 роки виходячи із 10% нормативної грошової оцінки контролюючий орган правових підстав не мав, оскільки вийшов за межі наданих йому повноважень.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 07.07.2016 № та задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення - рішення від 07.07.2016 №, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення - рішення стало твердження контролюючого органу про те, що ТОВ «Роджерс» проводяться ремонтні роботи приміщень, які не знаходяться у власності та не орендуються. За даними бухгалтерського обліку ТОВ «Роджерс» за період з 01.11.2014 по 31.12.2015 платником податків понесено витрати на поліпшення таких приміщень на суму 475984,99 грн.

Так, контролюючий орган в письмових запереченнях вказував на те, що ТОВ «Роджерс» експлуатуються основні фонди, які були передані пов'язаній особі - ТОВ «Астрата-Південь», на підставі Протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Роджерс» від 28.08.2013 №8/2013 та передаточного балансу від 01.08.2013.

При цьому, відповідач вказував на те, що договори з оренди даних об'єктів з ТОВ «Астрата-Південь» в перевіряємому періоді не укладені за наступними адресами: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 87; м. Приморськ, вул. Леніна, 17/1; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58; м. Василівка, вул. Чекістів, 7; пгт. Михайлівка, вул. Леніна, 37; м. Запоріжжя, вул. Рубана, 20; м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 88-а; м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 5; м. Оріхів, вул. К.Маркса, 86-а; м. Запоріжжя, вул. Мечникова, 36; м. Токмак, вул. Революційна, 51; м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 121; м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 11; м. Запоріжжя, вул. Космічна, 34; м.Василівка, вул. Приморська, 34; м. Запоріжжя, вул. Ладозька 17; м. Запоріжжя, вул. Металургів, 16; м. Запоріжжя, вул. Леніна, 93; м. Запоріжжя, бул. Будівельників, 7; м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, 11; м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 29; м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 21; м. Приморськ, вул. Морська, 66; м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 6; м. Токмак, вул. Революційна, 42/5.

Так, відповідач вказував на те, що зазначені об'єкти нерухомості не перебувають у власності та не є орендованими суб'єктом господарювання, то витрати пов'язані з утримання (поліпшенням) даних об'єктів не пов'язані з господарською діяльністю.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У пункті 198.5 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивачем по рахунку 15 «Капітальні інвестиції» відображено витрати на суму 475984,99 грн., які понесено внаслідок поліпшення приміщень за адресами: м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 на суму 79939,16 грн.; м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 11 - 110914,02 грн.; м. Оріхів, вул. К.Маркса, 86а - 22299,01 грн.; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 - 16718,88 грн.; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 - 1609,58 грн.; м. Запоріжжя, пр. Металургів, 16 - 56020,69 грн.; смт. Михайлівка, вул. Леніна, 37 - 174596,15 грн.; м. Приморськ, вул. Морська, 66 - 13887,50 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що зазначені приміщення ТОВ «Роджерс» було передано ТОВ «Астрата Південь», відповідно до Передавального балансу від 01.08.2013 (а.с.13, т.3).

Також, судом встановлено, що 27.08.2013 між ТОВ «Роджерс» та ТОВ «Астрата Південь» підписано протокол про наміри, відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди про те, що з моменту підписання передавального балансу (01.08.2013) і до юридичного оформлення права власності ТОВ «Астрата Південь» на вищевказані приміщення, ТОВ «Роджерс» продовжує використовувати приміщення у власній господарській діяльності, зобов'язуючись підтримувати їх технічний стан на належному рівні, проводити поточний ремонт, модернізацію приміщень для відповідності вимогам законодавства України та ліцензійним умовам для аптечних закладів (а.с.12, т.3).

Так, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається саме на Протокол про наміри, відповідно до якого він зберіг право користуватися нерухомим майном, що передано ТОВ «Астрата Південь».

В свою чергу, суд зазначає, що частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Так, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Для державної реєстрації права власності у зв'язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються:

1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна;

3) рішення органу або особи, уповноваженого установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою);

4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності).

Частинами 3, 4 статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, під час передачі до статутного капіталу ТОВ майна, останнє набуває статусу власника такого майна, проте, відповідно до положень чинного законодавства України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Суд зазначає, що контролюючим органом до суду не надано доказів на підтвердження того, що на момент виникнення спірних правовідносин статус власника майна, а саме приміщень м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58; м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 11; м. Оріхів, вул. К.Маркса, 86а; м. Запоріжжя, пр. Металургів, 16; смт. Михайлівка, вул. Леніна, 37; м. Приморськ, вул. Морська, 66, офіційно перейшов від ТОВ «Роджерс» до ТОВ «Астрата Південь», а до Реєстру було включено відповідні зміни.

В свою чергу, Передавальний акт підписаний між ТОВ «Роджерс» та ТОВ «Астрата Південь» не є таким документом, що посвідчує перехід права власності.

Так, само відповідачем до матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що приміщення за вищевказаною адресою використовувались в операціях, що не є господарською діяльністю ТОВ «Роджерс».

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач частково діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Роджерс».

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 07.07.2016 № та від 07.07.2016 №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 07.07.2016 № в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 51626,30 (п'ятдесят одна тисяча шістсот двадцять шість гривень 30 копійок).

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 610 грн. (дві тисячі шістсот десять гривень 63 копійки) присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 41, кв. 13, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 10.02.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко