Справа № 1340/5847/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1340/5847/18 пров. № СК-857/796/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року про повернення позовної заяви (суддя Крутько О.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання протиправними дій, скасування акту, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в грудні 2018 року звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, у якому просила: визнати протиправними намагання провести обстеження «комісією у складі 7 осіб» та скасувати вчинений нею акт від 08.09.2016 №145.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/5847/18 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі частини другої статті 123 КАС України.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржила ОСОБА_2 , яка із покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в ухвалі про повернення позовної заяви не зазначено день, який визначається певною календарною датою, коли позивач дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав та, як наслідок, зроблено помилковий висновок про пропуск ОСОБА_2 строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_2 в грудні 2018 року звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, у якому просила: визнати протиправними намагання провести обстеження «комісією у складі 7 осіб» та скасувати вчинений нею акт від 08.09.2016 №145.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі №1340/5847/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Стрийської міської ради про визнання протиправними дій, скасування акту залишено без руху у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України; не додано копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; не підтверджено відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Позивачу встановлений десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

20.12.2018 на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 на виконання вимог ухвали про залишення по позовної заяви без руху, у якій позивач зазначила, що за період від 26.10.2018, коли ОСОБА_2 зі змісту судового рішення в судовій справі №456/3786/17 дізналась про причини триваючої бездіяльності Виконавчого комітету Стрийської міської ради до часу звернення до суду з даним адміністративним позовом, минуло менше шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України, що виключає необхідність клопотати про його поновлення. Щодо вимоги суду першої інстанції про необхідність подання копій доданих до позовної заяви документів для відповідача, ОСОБА_2 зазначила, що такі докази є у Виконавчого комітету Стрийської міської ради, тому у неї немає обов`язку їх додатково надавати. Крім того, з метою виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху в частині завірення належним чином письмових доказів, долучених до позовної заяви, ОСОБА_2 просила повернути відповідні копії письмових доказів для їх належного засвідчення. Також, позивачем подана позовна заява у новій редакції, у якій вона просила: визнати незаконною триваючу бездіяльність Виконавчого комітету Стрийської міської ради щодо розгляду поданої ОСОБА_2 заяви від 27.05.2015 та виконання постанови від 06.06.2016 з виправленими описками ухвалою від 24.10.2016 у справі №456/2661/15-а з причин наявності акту від 08.09.2016 №145, який скасувати; визнати протиправним намагання провести обстеження «комісією у складі 7 осіб» із вчиненням нею акту від 08.09.2016 №145.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/5847/18 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі частини другої статті 123 КАС України, оскільки нею не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконала вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме не подала заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, тому позовну заяву необхідно повернути.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статі 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведеною вище нормою встановлено певний процесуальний порядок дій, який передує постановленню ухвали про повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України, а саме: позов має бути подано після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані особою у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху; протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку; у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі №1340/5847/18 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків. Надалі, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві з тих підстав, що нею не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Проте, колегія суддів такі висновки суду першої інстанції вважає передчасними, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, серед іншого було подано нову позовну заяву з уточненими позовними вимогами, у якій ОСОБА_2 наводила причини пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, не надав правової оцінки новій позовній заяві з уточненими позовними вимогами ОСОБА_2 , не дотримався процедури встановленої статтею 123 КАС України та дійшов передчасного висновку про те, що наведені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду.

Разом з тим, визнавши неповажними підстави пропуску строку позивачем, суд повернув позовну заяву не надавши позивачу у відповідності до частини першої статті 123 КАС України можливості вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при поданні позовної заяви позивач про причини несвоєчасного звернення до суду не зазначала, не обґрунтувала їх поважності і заяви про поновлення вказаного строку не долучала, про що також було зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, позбавив її можливості захистити свої права та інтереси, шляхом можливості наведення інших підстав для поновлення строку, відповідно порушив її право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані статтею 8 КАС України.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачевіу випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу, а саме якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зі змісту ухвали суду Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року видно, що така повернута на підставі пункту 1 та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки судом першої інстанції одночасно зроблено висновки про те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, оскільки не подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, а також надано правову оцінку вказаним ОСОБА_2 причинам пропуску строку звернення до адміністративного суду та визнано їх неповажними. Тобто, судом першої інстанції у розглядуваній справі застосовано різні за змістом та взаємовиключні підстави для повернення позовної заяви, що свідчить про суперечність висновків суду та їх необґрунтованість.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення №9-зп від 25.12.1997, абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012).

Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не, як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. У справі «Bellet France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.>

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, зробив передчасні висновки.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною третьою статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі №1340/5847/18 скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання протиправними дій, скасування акту направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.