Справа № 212/5961/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 212/5961/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Букіна Л.Є.) за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 та встановлення судового контролю у справі № 212/5961/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року в адміністративній справі № 2012/5961/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі довідки від 14 березня 2018 року № 12, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була нарахована за 24 місяці перед звільненням та з якої утримувався та був сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої частини пенсії на підставі довідки від 14 березня 2018 року № 12, з урахуванням включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була нарахована за 24 місяці перед звільненням, та з якої утримувався та був сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 09 липня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зазначене рішення суду 18 грудня 2018 року набрало законної сили та 14.01.2019 видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 26.02.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 212/5961/18.

На виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом від 09.04.2019 повідомлено, що на підставі рішення суду

від 16.11.2018 проведений перерахунок пенсії, після якого розмір пенсії зменшився та склав 1557,27 грн., тому ОСОБА_1 продовжено виплату пенсії у розмірі 3152,38 грн. На підтвердження надано копії розрахунку та протоколу.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із проведеним пенсійним органом розрахунком, звернувся до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії, вчинені суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не виконання рішення суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії заявнику з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, яка нарахована за 24 місяці перед звільненням, та діючими складовими видами грошового забезпечення (посадовий оклад 2600 грн., оклад за спеціальними званнями 1800 грн., надбавка за вислугу років 1760 грн., премія 144,76 грн.) починаючи з 09.07.2018 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування вимог, вказує на те, що відповідач ухиляється від належного виконання рішення суду та безпідставно, на власний розсуд, при проведення перерахунку зменшив позивачу складові види грошового забезпечення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у задоволенні заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі відмовлено.

Ухвала суду про відмову у задоволенні заяви мотивована тим, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України Закону України «Про виконавче провадження»). При зверненні до суду із клопотанням про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення заявником не враховано, що судовий контроль здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця). Суд зазначив, що приписи статті 382 КАС України містять дії суду щодо здійснення контролю за виконанням ухваленого ним рішення, проте встановлення судового за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. Оскільки суд не встановив підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у задоволення заяви позивача судом відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що відповідачем не виконується рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року.

Позивач не погоджується з перерахунком пенсії, який здійснено пенсійним органом на виконання рішення суду та про який він дізнався в липні 2019 року, отримавши листа від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Зазначає, що відсутні підстави для здійснення судового контролю в порядку встановленому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на яку вказує суд першої інстанції, оскільки порушень з боку державного виконавця позивач не вбачає.

Вказує на те, що резолютивна частина рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2019 року дає можливість пенсійному органу трактувати її на свою користь, що є двозначним рішенням, про що він зазначав суду першої інстанції.

Внаслідок чого вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний встановити судовий контроль за виконанням рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Зазначає, що на виконання рішення суду відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача та, враховуючи, що розмір перерахованої пенсії на виконання рішення суду став меншим (1557,27 грн.) за попередній розмір пенсії (3152,38 грн.), до розміру пенсії позивачу встановлена доплата в сумі 1595,11 грн. та пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Заявлені вимоги апелянта в апеляційній скарзі стосовно зобов`язання пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була нарахована за 24 місяці перед звільненням та діючими складовими видами грошового забезпечення починаючи з 09.07.2018, судом першої інстанції не розглядалися оскільки не були предметом позову. За вказаних обставин, позивачем заявлені в апеляційній скарзі інші позовні вимоги та фактично позивач просить змінити зобов`язальну частину рішення суду від 16.11.2018, що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши судове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Надаючи оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що позивач, звернувся до суду із заявою на підставі статті 383 КАС України в якій, зокрема, просив визнати протиправними дії, вчинені суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не виконання рішення суду та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії заявнику з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, яка нарахована за 24 місяці перед звільненням, та діючими складовими видами грошового забезпечення (посадовий оклад 2600 грн., оклад за спеціальними званнями 1800 грн., надбавка за вислугу років 1760 грн., премія 144,76 грн.) починаючи з 09.07.2018 року, а також встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін звіт про виконання рішення суду.

Проте, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, констатувавши положення статті 382 КАС України та Закону України «Про виконавче провадження», не надав жодної оцінки доводам позивача щодо протиправності дій відповідача у зв`язку з невиконанням, на думку позивача, відповідачем судового рішення, що зумовило звернення позивача до суду на підставі статті 383 КАС України. Висновків суду з вказаних питань оскаржувана ухвала суду не містить.

Вирішуючи спірні правовідносини суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на виконання рішення суду від 16.11.2018 видано виконавчий лист на підставі якого постановою державного виконавця від 26.02.2019 відкрито виконавче провадження.

На виконання рішення суду відповідачем 25.03.2019 здійснено перерахунок пенсії позивача.

Позивач, не погоджується із проведеним відповідачем на виконання рішення суду перерахунком пенсії, стверджуючи при цьому, що резолютивна частина рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2019 року дає можливість пенсійному органу трактувати її на свою користь.

Отже, фактично, у даному випадку, позивач не погоджується із способом та порядком виконання судового рішення.

Проте, вирішення питань про встановлення способу та порядку виконання судового рішення встановлено положеннями статті 378 КАС України та не може бути вирішено в порядку статті 383 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Отже, у випадку, якщо позивач не погоджується з діями відповідача щодо способу чи порядку виконання рішення суду він має право на звернення до суду, який ухвалив рішення, із заявою про встановлення способу або порядку його виконання у відповідності до статті 378 КАС України.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви з наведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з 07.02.2020 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко