Справа № 9901/188/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 9901/188/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,
за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся з позовом до Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив зобов`язати відповідача виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 по справі №2-6411/04 в повному обсязі, здійснити проведення нарахування позивачу пенсії з урахуванням отриманої ним в часі військової служби надбавки до посадового окладу 32 руб встановленим чинним законодавством розмірах та компенсувати йому у повному обсязі недоплачену грошову суму з 01.05.1998 відповідно рішення суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 у справі 2-6411/04 зобов`язано відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу з урахуванням відповідних надбавок. Рішення суду КМВК не виконав у повному обсязі, а саме не здійснив перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу з урахуванням 20% надбавки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 452.
В судове засідання з`явився апелянт, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного політичного управління Радянської армії та Військово-морського флоту від 03.08.1990 №0185 звільнено ОСОБА_1 у відставку за станом здоров`я та на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначено пенсію за вислугу років.
У жовтні 2004 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Київського міського військового комісаріату про зобов`язання перерахувати розмір пенсії, починаючи з 2001 року, відповідно до діючого законодавства.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 по справі №2-6411/04 позов ОСОБА_1 задоволено: зобов`язано Київський міський військовий комісаріат провести перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням: 100% надбавки, починаючи з 01.01.2003 року; 90% надбавки за безперервну службу, починаючи з 01.05.2003 року; 33,3% премії, починаючи з 01.03.2001 року; 20% надбавки, починаючи 01.05.1998, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452.
Позивач звернувся з листом до відповідача стосовно виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 та перерахунку раніше призначеної йому пенсії.
Разом з тим, відповідач повідомив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України №1522 від 02.11.2006 КМВК передав усі пенсійні справи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а відтак правом проводити призначення або перерахунок пенсійних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 не наділений, всі повноваження для перерахунку пенсії з 2007 року передано до органів Пенсійного фонду України.
Крім того, КМВК зазначив, що для правильного застосування пенсійного законодавства ним подано апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2012 про роз`яснення судового рішення, проте ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 у задоволенні скарги КМВК відмовлено. Також ІНФОРМАЦІЯ_2 подавались заяви до Деснянського районного суду м. Києва про зміну способу і порядку виконання рішення та про заміну сторони виконавчого провадження з КМВК на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. У задоволенні зазначених заяв КМВК Деснянським районним судом м. Києва було відмовлено.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавство встановлює відповідний порядок виконання рішень судів, а також відповідальність за невиконання таких судових рішень, що виключає підстави для звернення з цих мотивів з новим позовом до суду. Крім того, на даний момент відповідач не наділений повноваженнями проводити призначення або перерахунок пенсійних виплат.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію на час виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.
Відповідно до статті 10 цього Закону пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей згідно з цим Законом здійснюється Міністерством оборони України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управлінням державної охорони, органами управління інших військових формувань, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною податковою адміністрацією України, Державним департаментом України з питань виконання покарань в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Як зазначалося, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 у справі №2-6411/04р. зобов`язано Київський міський військовий комісаріат провести перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням: 100% надбавки, починаючи з 01.01.2003 року; 90% надбавки за безперервну службу, починаючи з 01.05.2003 року; 33,3% премії, починаючи з 01.03.2001 року; 20% надбавки, починаючи з 01.05.1998, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2012 у справі №6-61/12 заяву ОСОБА_1 задоволено та роз`яснено рішення суду, вказано, що згідно змісту резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 20% надбавки, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452, є надбавкою за особливі умови служби, яку позивач просив врахувати при проведенні перерахунку його пенсії.
Відповідач вважав, що в цій частині рішення суду неможливо виконати, оскільки у розрахунковій книжці позивача не зазначено про отримання останнім на день звільнення 20% надбавки за особливі умови служби.
Разом з тим, позивач вважає що наведені складові протиправно не враховані при перерахунку його пенсії, оскільки такі складові входили до грошового забезпечення при проходженні служби.
Як встановлено, у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду у справі №2-6411/04р відповідач звертався до Деснянського районного суду м. Києва із заявами про зміну способу і порядку виконання рішення та про заміну сторони виконавчого провадження, у задоволенні яких було відмовлено.
Колегія суддів враховує, відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2015 у справі №6-61/12, підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а саме заміни КМВК на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, стало те, що судом не встановлено на виконанні якого органу та з якого часу перебуває рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004, номер виконавчого провадження, даних щодо стягувача та боржника тощо.
Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 368 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, визначено, що питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.
За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.
Таким чином, вказані положення Цивільного процесуального кодексу України передбачали порядок виконання судових рішень, які набрали законної сили та порядок дій, які повинна була вчинити особа, на користь якої прийнято судове рішення, яке, в свою чергу, набрало законної сили та не виконується боржником.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - це сукупність дій що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.
Проте, як встановлено, позивач не пред`являв до виконання виконавчий лист у вказаній справі. Тобто, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач, як особа, на користь якого прийнято рішення, скористався правом на подання заяви до суду про видачу виконавчого листа та звернення з ним до органу примусового виконання рішень.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1522 від 02.11.2006 та ст. 99 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій з 01.01.2007 віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.
Таким чином, КМВК з 01.01.2007 не наділений повноваженнями на перерахунок і виплату пенсій, а тому не має відповідного фінансування, тобто фактично позбавлений права та реальної можливості виконати рішення суду, в тому числі, ухваленого на користь заявника.
Більш того, на даний момент відповідач не наділений повноваженнями проводити призначення або перерахунок пенсійних виплат.
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В силу положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 07.02.2020