Справа № 640/3627/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року м. Київ № 640/3627/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технозв`язок»
доГоловного управління ДФС в м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення,
представники сторін: позивача - Вернер М.А.;

відповідача - Полякова С.Б.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технозв`язок» (далі - позивач або ТОВ «Технозв`язок») подало на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач або ГУ ДФС в м. Києві), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.02.2019 № 0105.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження та витребувано додаткові докази у справі.

09.04.2019 та 22.04.2019 судове засіданні було відкладено, справу призначено на 11.06.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2019 витребувано додаткові докази; у справі оголошено перерву до 18.07.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в цей же день.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало невизнання відповідачем товарності його операцій з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс», але такі операції є реальними та підтверджуються всіма необхідними первинними документами, що подавалися під час податкової перевірки, однак безпідставно не були враховані контролюючим органом, а також, що вказані контрагенти на момент вчинення спірних операцій були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ.

Крім того, позивач стверджує про необґрунтованість висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, щодо ймовірності порушення позивачем податкового законодавства за ланцюгом постачання між його контрагентами та іншими суб`єктами господарювання, оскільки він не несе та не може нести відповідальності за порушення податкового законодавства підприємствами по ланцюгу постачання. При цьому, позивач наголошує на тому, що висновки акта перевірки засновані на припущеннях і що контролюючим органом навіть не було проведено відповідних перевірок вищезазначених контрагентів щодо реальності вчинення фінансово-господарської діяльності з їх постачальниками та з ТОВ «Технозв`язок».

Також в обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує, що кримінальні провадження, на які посилається податковий орган, не стосуються ТОВ «Технозв`язок» і що наразі відсутні відповідні судові рішення.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, та наполягає на тому, що позивачем було неправомірно занижено податок на прибуток та податок на додану вартість за період, що перевірявся, а також стверджує про безтоварність операцій позивача з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс», зазначаючи про відсутність у вказаних контрагентів трудових ресурсів та засобів, необхідних для виконання відповідних операцій. Також відповідач вказує, що 23.06.2018 та 31.03.2017 ТОВ «ІН-ТЕКС» і ТОВ «ТФ Комсервіс» анульовано свідоцтва про реєстрацію їх як платників ПДВ, що в базі АІС СФП ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс» обліковуються як фіктивні підприємства, а також, що у відношенні посадових осіб цих товариств порушені кримінальні провадження, під час їх допиту установлено непричетність таких осіб до ведення фінансово-господарської діяльності товариств.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій він зазначає про безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу та наводить доводи аналогічні тим, що викладені в його позові, а також посилається на практику Верховного Суду.

18.07.2019 суд, враховуючи клопотання представників позивача та відповідача, ухвалив перейти до стадії письмового провадження на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ «Технозв`язок» () зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві та є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Зареєстрованими видами діяльності позивача за КВЕД є: 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у., 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 61.10 діяльність у сфері проводового електрозв`язку, 61.20 діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку (основний), 61.30 діяльність у сфері супутникового електрозв`язку, 71.11 діяльність у сфері архітектури, 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у., 33.20 установлення та монтаж машин і устаткування, 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель.

1. 20.03.2017 між ТОВ «Технозв`язок» (як Замовником) і ТОВ «ІН-ТЕКС» (як Виконавцем) укладено договір № 240317, предметом якого є проведення ремонтно-відновлювальних робіт 420 кв.м. даху будівлі за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, 20.

На підтвердження товарності операцій за вказаним договором позивачем суду надано: податкову накладну від 27.03.2017 № 48, квитанцію про її прийняття для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27.03.2017 на суму 37 500,00 грн., у т.ч. 7500,00 грн. ПДВ та оборотно-сальдову відомість по рахунку 631.

Зазначений договір та первинні документи від імені контрагента позивача підписані директором ОСОБА_5

Відповідачем надано суду копію пояснень ОСОБА_1 щодо реєстрації ТОВ «Технозв`язок», які не завірені належним чином, виготовлені на ксерокопії, що унеможливлює встановлення їх змісту та не відповідають регламентованим статтями 73, 74 КАС України вимогам щодо прийнятності та допустимості доказів.

2. 31.08.2017 між ТОВ «Технозв`язок» (як Покупцем) і ТОВ «ТД «Металбудпостач» (як Постачальником) укладено договір поставки б/н, предметом якого є виготовлення Постачальником та передача у власність Покупця товару: профілю оцинкованого в обсязі та переліку, визначеному у Специфікації (Додатку № 1) до цього договору.

На підтвердження товарності операцій за вказаним договором позивачем суду надано: специфікація № 1, податкові накладні від 30.09.2017 № 40, від 31.08.2017 №№ 44, 45, 47, квитанції про їх прийняття для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, видаткові накладні від 30.09.2017 № РН-00503, від 31.08.2017 №№ РН-00346, РН-00398, РН-00402, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631.

Зазначений договір та первинні документи від імені контрагента позивача підписані директором ОСОБА_2

У відношенні зазначеної особи порушено кримінальне провадження № 0000079, під час якого ОСОБА_2 допитано як свідка та в протоколі допиту від 13.06.2018, зафіксовано його пояснення щодо реєстрації на своє ім`я ПП «Бодісістем» і ТОВ «Боцман Компані». Відомості щодо реєстрації або використання ТОВ «ТД «Металбудпостач» у зазначеному протоколі допиту свідка не містяться.

3. 01.02.2016 між ТОВ «Технозв`язок» (як Замовником) і ТОВ «ТФ Комсервіс» (як Підрядником) укладено договір про виконання підрядних робіт № 29, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт на об`єктах: 1) KIE REC PER Київська обл., Броварський район, с. Переможець, вул. Перемоги; 2) KIE REC OSE Київська обл., Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Об`їздна Східна, 50-А; 3) KIE REC GAT Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Київська, 1-Б; 4) KIE REC MUZ Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Музичі, вул. Шевченка, 76-А.

На підтвердження товарності операцій за вказаним договором позивачем суду надано: податкові накладні від 19.02.2016 № 3, від 22.02.2016 № 4, від 23.02.2016 № 5, від 26.02.2016 № 6, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631.

Зазначений договір та первинні документи від імені контрагента позивача підписані директором ОСОБА_4

Відповідачем надано суду протокол допиту ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження № 0000013, в якому, зокрема зафіксовано пояснення вказаної особи щодо реєстрації на своє ім`я ТОВ «ТФ Комсервіс» та підписання документів без розуміння їх значення.

У період з 28.12.2018 по 14.01.2019 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Технозв`язок» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт від 28.01.2019 № 51/26-15-14-01-05/24102082.

У зазначеному акті перевірки контролюючим органом, зокрема, установлено порушення позивачем п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 578 560,00 грн., у т.ч. за березень 2016 року на 83 295,00 грн., за квітень 2016 року на 83 372,00 грн., за березень 2017 року на 7500,00 грн., за серпень 2017 року на 300 111,00 грн., за вересень 2017 року на 100 000,00 грн., за вересень 2018 року на 4282,00 грн.

Зазначені висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що операції позивача з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс» є безтоварними та документально оформлені для незаконного отримання податкових вигід, що у відношенні посадових осіб вказаних товариств порушені кримінальні провадження, у межах яких установлено їх реєстрацію без наміру здійснення господарської діяльності.

На підставі висновків акта перевірки від 28.01.2019 № 51/26-15-14-01-05/24102082 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.02.2019 № 0105, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 578 560,00 грн. - за основним зобов`язанням та на 289 280,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Незгода з таким податковим повідомленням-рішенням обумовила звернення позивача до суду із відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.179, 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У п. 44.1. ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України закрпілено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

У частинах першій та другій статті 9 Закону № 996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, а також господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи сторін та аналізуючи зібрані у справі докази, суд звертає увагу на те, що товарність та економічний результат операцій позивача з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс» за вищенаведеними договорами від 20.03.2017 № 240317, від 31.08.2017 б/н, від 01.02.2016 № 29 підтверджується відповідними первинними документами та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку № 631 за відповідні періоди, а характер і зміст таких операцій відповідають видам господарської діяльності позивача і діловій меті їх вчинення.

Крім того, на момент укладання вказаних договорів та виконання відповідних господарських операцій за ними позивач та зазначені контрагенти були належним чином зареєстровані як платники ПДВ.

При цьому, доводи відповідача про те, що 23.06.2018 та 31.03.2017 ТОВ «ІН-ТЕКС» і ТОВ «ТФ Комсервіс» анульовано свідоцтва про реєстрацію їх як платників ПДВ, суд вважає необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини між позивачем і зазначеними контрагентами виникли раніше, до анулювання вказаних свідоцтв, що безпідставно не прийнято до уваги контролюючим органом.

З приводу посилань відповідача на наявність кримінальних проваджень, порушених у відношенні посадових осіб ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс» та на протоколи допиту свідків, а також на те, що в базі АІС СФП зазначені товариства обліковуються як фіктивні підприємства, суд зазначає наступне.

Так, протокол допиту свідка по ТОВ «ТФ Комсервіс» та письмові пояснення по ТОВ «ІН-ТЕКС» (з приводу їх неприйнятності в якості доказу у справі судом зазначено вище) стосуються засновника ТОВ «ТФ Комсервіс» ОСОБА_3 та засновника ТОВ «ІН-ТЕКС» ОСОБА_1 , але договори з позивачем від імені вказаних товариств та всі первинні документи, складені під час здійснення операцій за ними, підписані зовсім іншими особами - директорами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У протоколі допиту ОСОБА_2 від 13.06.2018, на який відповідач посилається як на доказ безтоварності операцій позивача з ТОВ «ТД «Металбудпостач», зафіксовано пояснення вказаної особи щодо реєстрації на його ім`я зовсім інших підприємств: ПП «Бодісістем» і ТОВ «Боцман Компані». Відомості щодо реєстрації або використання ТОВ «ТД «Металбудпостач» у зазначеному протоколі допиту свідка не містяться.

Крім того, відповідачем не надано суду жодного судового вироку, який би був постановлений у відношенні вищезазначених осіб та який би встановлював фіктивність діяльності вказаних товариств, зокрема в період з 01.01.2016 по 30.09.2018, а наданий суду вирок Печерського районного суду м. Києві від 25.09.2017 у справі № 757/55171/17-к жодним чином не стосується ані позивача, ані його контрагентів.

Твердження податкового органу щодо ймовірного порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства в даному випадку засновуються на припущеннях, що у відповідності до вимог ст. 242 КАС України, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Крім того, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (2009 рік, заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Доводи відповідача про те, що контрагенти позивача не мали трудових ресурсів та засобів, необхідних для виконання відповідних операцій, також не підтверджуються жодними доказами. Зокрема, відповідачем не виключено можливість залучення відповідними товариствами третіх осіб для виконання взятих на себе зобов`язань за договорами з позивачем.

Разом з тим, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для суду при вирішенні даної справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновки податкового органу щодо фіктивності операцій позивача з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТД «Металбудпостач», ТОВ «ТФ Комсервіс» є необґрунтованими та спростовуються матеріалами цієї справи.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18.02.2019 № 0105 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Технозв`язок» підлягають задоволенню.

Відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Наразі слід виокремити, що частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Таким чином, з огляду на викладені приписи КАС України, керуючись наведеними концептуальними позиціями Європейського суду з прав людини, з урахуванням викладених судом висновків, слід акцентувати, що задоволення позовних вимог саме у спосіб, обраний позивачем, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Технозв`язок» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.02.2019 № 0105, прийняте Головним управлінням ДФС в м. Києві.

3. Cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технозв`язок» (адреса: 02095, м. Київ, вул. Анни Ахматової, 35, оф. 273, ідентифікаційний код 24102082) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980) понесені ТОВ «Технозв`язок» витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 017,61 грн. (тринадцять тисяч сімнадцять гривень шістдесят одна копійка).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко