Справа № 160/6858/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року Справа № 160/6858/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, в якій позивач просить, з урахуванням уточненої позовної заяви:
- визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Державної фіскальної служби України № 4923/6/99-99-15-02-02-15 від 22.11.2018 року;
- зобов`язати Державну фіскальну службу України надати Публічному акціонерному товариству «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» податкову консультацію на її звернення від 11.10.2018 року № 52-16/633 з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у наданій відповідачем податковій консультації не наведено правові підстави, механізм утримання позивачем податку з доходів нерезидентів (акціонерів) та відображення такої фінансової операції у бухгалтерському обліку при виплаті грошових коштів ТОВ «Спіріт Фінанс» (фактор) за договором факторингу, яке не може бути уповноваженою нерезидентом особою, є резидентом та діє у власних інтересах та від свого імені, а тому така консультація є необгрунтованою та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 27.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
26.09.2019 року представником відповідача надано суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що перерахування грошових коштів на користь резидента (фактора), які за своєю економічною суттю є виплатою прибутку у вигляді дивідендів, які мали бути виплачені на користь акціонерів-нерезидентів (бенефіціарних власників) за результатами фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства, підлягають оподаткуванню згідно з п. 141.4 ст. 141 ПКУ, незалежно від укладання договорів факторингу.
15.10.2019 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Ухвалою суду від 25.10.2019 року заяву представника Державної фіскальної служби України задоволено та здійснено перехід з розгляду справи №160/6858/19 за позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні 11.12.2019 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.
Ухвалою суду від 14.01.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача в судовому засіданні 22.02.2020 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на заперечення, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
22.01.2020 року представником позивача до суду було подано клопотання про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження .
Повноважні представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про причини неявки суд повідомлено не було.
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Підставою вказаної вимоги стало відступлення деякими акціонерами нерезидентами права вимоги до ПАТ «ПІВДГЗК» щодо отримання грошових коштів (дивідендів/виплати прибутку у вигляді дивідендів) за результатами фінансово-господарської діяльності емітента на користь ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договорами факторингу, а саме:
- компанія МЕЛЧЕТ ІНВЕСТ ЛІМІТЕД (MELCHET INVEST LIMITED, Співдружність Багами, реєстраційний номер 115727В). Сума дивідендів, нарахована компанії МЕЛЧЕТ ІНВЕСТ ЛІМІТЕД та відступлена останнім ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договором факторингу №4Ф від 30.05.2018 дорівнює 557 297 438,74 грн.;
- компанія БРІММІЛТОН ЛІМІТЕД (BRIMMILTON LIMITED, Британські Віргінські Острови, реєстраційний номер 638834). Сума дивідендів, нарахована компанії БРІММІЛТОН ЛІМІТЕД та відступлена останнім ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договором факторингу №1Ф від 30.05.2018 дорівнює 523 344 958,72 грн.;
- компанія МІЛНЕРБЕЙ С.А. (MILNERBAY S.A., Британські Віргінські Острови, реєстраційний номер 625062). Сума дивідендів, нарахована компанії МІЛНЕРБЕЙ С.А. та відступлена останнім ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договором факторингу №5Ф від 30.05.2018 дорівнює 88 311 891,88 грн.;
- компанія РЕНАЛЬДА ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД (RENALDA INVESTMENTS LIMITED, Республіка Кіпр, реєстраційний номер 116502). Сума дивідендів, нарахована компанії РЕНАЛЬДА ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД та відступлена останнім ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договором факторингу №6Ф від 30.05.2018 дорівнює 1 016,05 грн.;
- компанія ДАКСТОН ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД (DUXTON HOLDINGS LIMITED, feu Республіка Кіпр, реєстраційний номер 147086). Сума дивідендів, нарахована компанії ДАКСТОН ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД та відступлена останнім ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договором факторингу №2Ф від 30.05.2018 дорівнює 1 514 927,87 грн.;
- компанія ЛАКРІНО ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД (LUCRINO INVESTMENTS LIMITED, Республіка Кіпр, реєстраційний номер 147148). Сума дивідендів, нарахована компанії ЛАКРІНО ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД та відступлена останнім ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» за договором факторингу №ЗФ від 30.05.2018 дорівнює 1 016,05 грн.
Як судом встановлено, загальними зборами акціонерів ПАТ «ПІВДГЗК» (Протокол б/н від 05.09.2017 року) було прийнято рішення щодо виплати дивідендів акціонерам.
Враховуючи необхідність виплати дивідендів акціонерам на підставі вказаної вимоги, позивач вирішив звернутись до відповідача у зв`язку із необхідністю роз`яснення практичного застосування положень податкового законодавства щодо утримання податку при сплаті дивідендів акціонерам - нерезидентам, які відступили своє право вимоги про сплату дивідендів, юридичній особі - резиденту за договорами факторингу.
Так, листом від 11.10.2018 року № 52-16/633 ПАТ «ПІВДГЗК» звернулося до ДФС України щодо надання письмової індивідуальної консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства, а саме:
- чи є ПАТ «ПІВДГЗК», у випадку перерахування грошових коштів на користь ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» як фактору, за укладеними договорами факторингу (№1Ф від 30.05.2018, №2Ф від 30.05.2018, №ЗФ від 30.05.2018, №4ф від 30.05.2018, №5Ф від 30.05.2018, №6Ф від 30.05.2018), податковим агентом у відповідності до ст.141 Податкового кодексу України?
- чи оподатковується операція з перерахування грошових коштів ПАТ «ПІВДГЗК» на користь ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» та за якою ставкою?
Листом від 22.11.2018 року за №4923/6/99-99-15-02-02-15/ІПК позивачу було надано податкову консультацію.
В індивідуальній податковій консультації № 4923/6/99-99-15-02-02-15 від 22.11.2018 року ДФС України зазначило, що за своєю економічною суттю, перерахування грошових коштів га користь резидента (фактора) є виплатою прибутку у вигляді дивідендів на користь акціонерів-нерезидентів (клієнт) за результатами фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 Кодексу резидент, що здійснює перерахування грошових коштів на користь уповноваженої нерезидентом особи (в даному випадку фактора), які за своєю економічною суттю є виплатою доходу з джерелом його походження з України у вигляді дивідендів на користь нерезидентів - акціонерів, утримати податок з таких доходів за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, без права на застосування преференцій, встановлених положеннями чинних міжнародних договорів України.
Позивач, не погоджуючись із оскаржуваною податковою консультацією, та вважаючи, що відповідь по суті поставлених питань суперечить нормам або змісту відповідного податку, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п. 141.4.2. п. 141.4. ст. 141 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
З наведеної норми вбачається, що для її застосування повинно одночасно існувати декілька чинників:
- виплата доходу з джерела його походження з Україні;
- вказаний дохід отриманий від провадження господарської діяльності;
- виплата здійснюється резидентом або постійним представництвом нерезидента
- виплата здійснюється на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України).
Отже, для вирішення питання щодо застосування до платника податків положень підпункту 141.4.2. пункту 141.4. статті 141 Податкового кодексу України, відповідач при наданні відповідної податкової консультації повинен був розкрити природу договору факторингу та співвідношення з таким договором поняття уповноважена особа.
Зміст договору факторингу розкрито в главі 73 Цивільного кодексу України.
Частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною 1 статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Частини 1 статті 1082 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Частиною 3 цієї статті передбачено, що виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Частиною 1 статті 1084 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Поняття терміну «уповноважена особа» розкривається в Цивільному та Господарському кодексах України. Відповідні положення розкриті в таких правочинах як представництво, договір доручення та агентська діяльність.
Так, стаття 237 Цивільного кодексу України передбачає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Згідно статті 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Стаття 1000 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
Стаття 295 Господарського кодексу України передбачає, що комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені. Комерційний агент не може укладати угоди від імені того, кого він представляє, стосовно себе особисто.
Таким чином, з наведених положень законів вбачається, що за договором факторингу особа діє самостійно та у власних інтересах, а уповноважена особа - це особа, яка вчиняє певні юридично значимі дії ввід імені та в інтересах іншої особи.
Вказані особливості при застосуванні контролюючим органом статті 141 Податкового кодексу України мають переважну значимість та не можуть бути проігноровані при наданні податкової консультації. Відповідач відповідний аналіз не провів та надав податкову консультацію без врахування фактичних обставин, описаних позивачем в своєму зверненні щодо надання податкової консультації.
Не залишає поза увагою суд і рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2019 року у справі № 904/4009/18, залишеного без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2019 року та постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 14.01.2020 року.
Крім того, відповідачем не враховано та цьому не надано оцінку відносно того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спіріт Фінанс» є резидентом та яким чином це співвідноситься з положеннями ст. 141 Податкового кодексу України щодо виплати коштів, саме резидентом.
Так, зазначена справа було розглянута за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спіріт Фінанс» до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Компанії Мілнербей С.А., Компанії Бріммілтон Лімітед, Компанії Ренальда Інвестментс Лімітед, Компанії Лакріно Інвестментс Лімітед, Компанії Дакстон Холдінгз Лімітед, Компанії Мелчет Інвест Лімітед, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення 1 221 458 901,00 грн, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спіріт Фінанс», Компанії Мелчет Інвест Лімітед, Компанії Дакстон Холдінгз Лімітед, Компанії Лакріно Інвестментс Лімітед, Компанії Мілнербей С.А., Компанії Бріммілтон Лімітед, Компанії Ренальда Інвестментс Лімітед про визнання договорів факторингу удаваними (фактично агентськими та визнання агентських договорів недійсними).
Господарськими судами було встановлено безпідставність заявлених ПАТ «ПівдГЗК» вимог щодо удаваності договорів факторингу, визнання їх агентськими договорами та, відповідно, визнання агентських договорів, які на думку позивача за зустрічним позовом, були укладені замість договорів факторингу, недійсними. Спірні договори факторингу не є удаваними, містять всі обов`язкові умови договорів такого виду та регулюються нормами законодавства, які містять вимоги до договорів факторингу.
За визначенням підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.
Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Відповідно до п.52.3 ст. 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.
Згідно з п. 53.2 ст. 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
В даному випадку контролюючим органом розглянуто звернення позивача про надання податкової консультації в порядку ст. 52 Податкового кодексу України, проте, зміст податкової консультації свідчить про те, що вона суперечать нормам та змісту відповідного податку, а також не містить відповіді на всі поставлені позивачем у зверненні питання по суті.
Так звертаючись до податкового орану, позивач у зверненні поставив два запитання, які стосувалися порядку оподаткування операції з перерахування коштів ПАТ «ПІВДГЗК» на користь ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» та чи є ПАТ «ПІВДГЗК» у випадку перерахування грошових коштів на користь ТОВ «СПІРІТ ФІНАНС» як фактору, податковим агентом.
Проте, контролюючий орган в податковій консультації надав лише загальне роз`яснення ст. 141 Податкового кодексу України та не надав обґрунтованого висновку на поставлені запитання, які стосувались конкретних взаємовідносин суб`єктів господарювання та порядку оподаткування грошових відносин між ними.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Державної фіскальної служби України № 4923/6/99-99-15-02-02-15 від 22.11.2018 року.
Зобов`язати Державну фіскальну службу України надати Публічному акціонерному товариству «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» податкову консультацію на її звернення від 11.10.2018 року № 52-16/633 з урахуванням висновків суду.
Стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3842,00 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський