Справа № 500/1173/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1173/19 пров. № 857/12407/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 500/1173/19 (головуюча суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 18 жовтня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимог,-

В С Т А Н О В И В :

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11 червня 2019 року просив визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-2163-50 від 12 листопада 2018 року та за № Ф-2163-50 від 11 травня 2019 року.

За наслідками розгляду справи в порядку спрощеного провадження Тернопільський окружний адміністративний суд 16 жовтня 2019 року ухвалив рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області за № Ф-2163-50 від 12 листопада 2018 року та за № Ф-2163-50 від 11 травня 2019 року.

Також суд стягнув з Головного управління ДПС у Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте без врахування фактичних обставин, положень чинного законодавства, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на податковому обліку позивач перебуває з 06.06.2001 за №1187 по даний час як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат, і підтверджується довідкою контролюючого органу від 01.12.2009р. №99/29-02 про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП.

Згідно Реєстру страхувальників, реєстраційних та облікових даних інформаційної системи відповідача-бази АІС ,,Податковий блок ДФС України дата зняття з обліку платника податків, дата зняття з обліку платника ЄСВ відсутня, що свідчить про те, що ОСОБА_1 є платником ЄСВ.

Відповідно до п.п. 2 п. 11.18 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 р. за № 503/25280, фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Отже, у разі прийняття особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, рішення про припинення діяльності як платника єдиного внеску, дотримання Порядків №1162 та №1588 є обов`язковими.

Останнім періодом, за який необхідно сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня надходження до контролюючого органу заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску (п.13 розділу IV Інструкції №449).

При цьому така особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, що здійснювалась нею як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

У разі порушення порядку зняття з обліку в контролюючому органі платника єдиного внеску, на якого не поширюється дія Закону України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, такий платник залишається платником єдиного внеску, а отже, має обов`язок щодо сплати такого внеску.

Однак, позивач не подав відповідних заяв про зняття з обліку платника єдиного внеску та платника податків фізичної особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, як того вимагає чинне законодавство, хоча згідно інформації з Єдиного реєстру адвокатів України його право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено, відповідно ОСОБА_1 . є платником податків та платником єдиного внеску - особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську діяльність, що підтверджується відомостями з Реєстру страхувальників.

Оскільки позивач є платником ЄСВ, у нього станом на 31.10.2018 року виник борг в сумі 15 819,54 грн., у зв`язку з тим, що він не сплатив розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8 448,00 грн. та за 2018 рік в розмірі 7 371, 54 грн.

Однак свій обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску платник не виконав, а тому контролюючий орган вважає правомірними сформовані та надіслані йому вимоги про сплату боргу (недоїмки).

З огляду на викладене, ГУ ДПС у Тернопільській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Когут О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення атестаційної палати Тернопільської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 01.06.2001 року, протокол №2, ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому 01.06.2001 Тернопільська кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури видала свідоцтво №230.

На податковому обліку позивач перебуває з 06.06.2001 за №1187 по даний час як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат, що підтверджується довідкою контролюючого органу від 01.12.2009 №99/29-02 про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП.

ОСОБА_1 взятий на облік як платник єдиного соціального внеску 20.02.2002 за реєстраційним номером 19020162П, назва категорії страхувальника - особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, що підтверджується даними про реєстрацію платником ЄСВ бази АІС ,,Податковий блок ДФС України та Реєстром страхувальників.

08.04.2019 року позивач отримав простим листом з Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області постанову про відкриття виконавчого провадження № 58731565 від 28.03.2019 року та постанову про арешт майна боржника від 02.04.2019 року.

Згідно вказаних постанов до виконання прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2163-50-У, видану 12.11.2018 року ГУ ДФС у Тернопільській області про стягнення з позивача 15 819,54 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені.

В надісланих Борщівським РВ ДВС документах не було самої Вимоги про сплату боргу ГУ ДФС у Тернопільській області, тим самим ОСОБА_1 був позбавлений можливості ознайомитись з нею та оскаржити її.

Того ж дня, 08.04.2019 року, позивач усно звернувся в Борщівський відділ Чортківського управління ГУ ДФС в Тернопільській області за роз`ясненнями причин нарахування заборгованості і було отримано усну інформацію стосовно того, що дана заборгованість не пов`язана із здійсненням приватної адвокатської діяльності, якою він займався в період з 2001 по 2010 роки, оскільки по даних обліків ДФС ця діяльність, а саме - діяльність адвоката, значиться як зупинена.

Одночасно позивачу було повідомлено, що в 2001 році, крім реєстрації приватної адвокатської діяльності, було проведено реєстрацію його, як приватного підприємця, про що ОСОБА_1 не було відомо. Дане твердження обґрунтовувалось відповідальними працівниками ДФС наявністю записів про державну реєстрацію як приватного підприємця в електронній системі ДФС.

При зверненні до відділу - центру надання адміністративних послуг та видачі дозвільних документів Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, позивачем було отримано Витяг із Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 24423472 від 08.04.2019 року, згідно якого жодних записів у даному реєстрі, стосовно нього, не знайдено.

Однак, у Борщівському відділі Чортківського управління ГУ ДФС Ялікову А.Ф. пояснили, що вказаний Витяг не являється підставою для вилучення запису про реєстрацію його як приватного підприємця з електронного обліку ДФС .

11.04.2019 року позивачем було подано письмову заяву до Чортківського управління ГУ ДФС з проханням направити Вимогу про сплату боргу № Ф-2163 - 50 У, видану 12.11.2018 року ГУ ДФС в Тернопільській області.

Так, 18.04.2019 року позивачем отримано відповідь, в якій було вказано, що запитувану Вимогу йому було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який поштовим відділенням повернуто без вручення 14.01.2019 року у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Фактично даною відповіддю позивач був позбавлений права ознайомитись із Вимогою про сплату боргу і оскаржити її.

25.04.2019 року позивач направив заяву на ім`я начальника ГУ ДФС в Тернопільській області, в якій оскаржив дії начальника Чортківського управління ГУ ДФС, що виразились у відмові надати копію Вимоги про сплату боргу, а також було викладено прохання надати вказану Вимогу.

16.05.2019 року ОСОБА_1 отримав копію Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2163-50 від 12.11.2018 року, згідно якої заборгованість станом на 31.10.2018 року становить 15 819,54 грн.

У відповіді начальника ГУ ДФС у Тернопільській області № 525/6/19-00-17- 14/11696 від 11.05.2019 року міститься посилання на п.4 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де вказано, що вимога про сплату боргу вважається належним чином надіслана (вручена), якщо вона надіслана на адресу (місце проживання або останнього місця перебування особи) платника єдиного внеску, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному представнику чи уповноваженому представникові.

Вказаної вимоги позивач не отримав, оскільки з травня 2018 року по 22 березня 2019 року перебував поза межами України, а отже фізично не мав можливості знати про надходження вказаної Вимоги і не міг ознайомитись з нею чи оскаржити її у встановленому законом термін.

Позивач доводить, що з 2010 року не займався і не займається жодною підприємницькою діяльністю, в тому числі і приватною адвокатською діяльністю, яка зупинена, а тому у нього не було жодних підстав очікувати у 2018 році будь-яких претензій зі сторони ДФС, оскільки до того часу жодних попереджень або повідомлень від них позивач не отримував. Починаючи з 08.04.2019 року ОСОБА_1 вчиняв всі необхідні дії аби отримати копію Вимоги для ознайомлення з нею і оскарження. Дана копія була отримана позивачем 16.05.2019 року.

В той час, коли дана справа перебувала на розгляді суду першої інстанції, позивач 06 червня 2019 року отримав від Головного управління ДФС у Тернопільській області вимогу про сплату боргу від 11 травня 2019 року за тим же самим номером, що й попередня - № Ф-2163-50, проте на більшу суму, а саме - 21 030,90 грн.

Із вказаних вимог вбачається, що борг у першій вимозі був визначений відповідачем станом на 31 жовтня 2018 року, а борг у другій вимозі визначено станом на 30 квітня 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню з тих підстав, що позивач не здійснює адвокатську діяльність.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюється Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 5 частини 1статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 2).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 3).

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (частина 8).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VI .

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску.

В постанові від 05 листопада 2018 року у справі № 820/1538/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України ,,Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі ст.13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст.31).

Положеннями ст. 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин 5 та 6 ст. Закон № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закон набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст. 17 Закону № 5076-VI ).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття ,,зупинення та ,,припинення адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак колегія суддів дійшла висновку про те, що дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право Ялікова А.Ф. на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст. 31 Закону України ,,Про адвокатуру та адвокатську діяльність з 10.08.2012 на підставі заяви адвоката від 10.02.2012 ( а.с. 65).

Враховуючи наведені обставини та висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що з 10.08.2012 ОСОБА_1 не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених Законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 500/1173/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 07.02.2020