Справа № 520/5/20
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 лютого 2020 р. № 520/5/20

Харківський окружний адміністративний суду складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (м.Харків, пр.Науки, 40, ) про визнання бездіяльності протиправною,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом , в якому просить суд визнати бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області протиправною, протиправність висловлюється в порушенні вимог Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів тобто посадова особа державної установи переклала виконання своїх обов`язків на споживача, що звернувся до неї за захистом та в порушенні вимог ст.5 Закону України "Про захист прав споживачів", де Держава забезпечує споживачам захист їх прав, статті 15 право споживача на інформацію про продукцію: назву товару, дані про ціну, найменування тиа місцезнаходження продавця і підприємства щодо прийняття претензій від споживача, доведення до відома споживача продавцем у доступній наочній формі, а саме, товарному чеку, що передбачено статтею 21 даного Закону; в порушенні ст.19 Закону України "Про звернення громадян" об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти скарги, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою рішень та вживати заходів щодо відшкодування у встановленому порядку матеріальних збитків з вживанням заходів до усунення причин що їх породжують. Разом з тим у відповіді № 5.2-057/2/14193-19 від 02.12.2019 не роз`яснено порядок оскарження прийнятого за розглядом скарги рішення, що також порушує права споживача на звернення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем по справі вчинено бездіяльність під час розгляду заяви про порушення суб`єктом господарювання правил здійснення торгівельної діяльності. Відповідь за результатами розгляду скарги є необґрунтованою та не містить порядку оскарження.

Ухвалою від 08.01.2020 у справі відкрито спрощене провадження.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 14.01.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи та 27.01.2020 подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, пославшись на те, що у спірних правовідносинах управління діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, заява позивача не містила всіх необхідних складових для ініціювання погодження позапланової перевірки суб`єкта господарювання, в порядку, визначеному ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», внаслідок чого позивачу було запропоновано надати додаткові відомості.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані рішення/дії відповідача на відповідність положенням ч.2ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 40 Конституції України зазначено, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади і місцевого самоврядування та встановлено обов`язок органів влади та посадових осіб розглядати звернення й надавати обґрунтовані відповіді.

Право на звернення є важливим конституційно-правовим засобом захисту та однією з організаційно-правових гарантій дотримання прав і свобод громадян. Це право включає дві складові.

По-перше, звернення громадян є однією з форм участі населення в державному управлінні, у вирішенні державних і суспільних справ, можливістю активного впливу громадянина на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування.

По-друге, це спосіб відновлення порушеного права громадянина через подання до органів державної влади скарг, заяв і клопотань. У такому розумінні - це механізм виконання соціальних обов`язків публічної влади.

Отже, від правильного функціонування адміністративно-правових механізмів реалізації прав громадян, від чіткого й ефективного реагування влади на їхні звернення залежить здатність держави забезпечувати належний захист законних інтересів громадян.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем подано заяву щодо проведення перевірки магазину «Красная калина» по проїзду Стадіонний,3 в м.Харкові з питань дотримання вимог законодавства у сфері торгівлі (невидача касового чеку, завищення вартості реалізуємих товарів, в тому числі за рахунок включення у вартість пакетів, тощо)

За результатами розгляду вказаного звернення відповідачем надано відповідь датовану 02.12.2019 за № 5.2-057/2/14193-19, та повідомлено позивача, що його заява не відповідає вимогам ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки не містять інформації , яка б дозволила ідентифікувати суб`єкта господарювання, який вчинив порушення, відсутні докази на підтвердження такого порушення, що в свою чергу виключає можливість отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Суд зазначає, що звернення вважається розглянутим, якщо розглянуто по суті всі порушені у ньому питання.

Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставою для здійснення позапланового заходу є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Пунктом 1 Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 № 838) зокрема встановлено, що Мінекономіки є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Держпродспоживслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та який реалізує державну політику, зокрема, у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Ураховуючи викладене, у разі звернення Держпродспоживслужби до Мінекономіки щодо погодження проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Головним управлінням Держпродспоживслужби за результатом розгляду скарги фізичної особи (фізичних осіб) та матеріалів, доданих до неї, Мінекономіки надається погодження для проведення зазначеного заходу.

Отже, з метою забезпечення виконання покладених на нього завдань відповідач зобов`язаний прийняти звернення громадянина щодо проведення перевірки суб`єкта господарювання на предмет дотримання відповідних умов реалізації товарів та направити відповідні документи до Держпродспоживслужби, яка приймає рішення про погодження/відмову у погодженні проведення перевірки

Зі змісту заяви від 25.11.2019 встановлено, що позивач хотів ініціювати перевірку суб`єкта господарювання - магазин «Красная Калина» з питань порушення законодавства у сфері торгівлі, які, на думку позивача, мали місце під час реалізації йому певних товарів; заява містить інформацію про порушення прав позивача, які на його думку мали місце; повідомлення про відсутність можливості надати касові чеки, внаслідок їх неотримання від продавця тощо.

Однак, з листа відповідача № 5.2-057/2/14193-19 від 02.12.2019 вбачається, що він не містить відповіді по суті поставлених запитань.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що отримана позивачем за результатами розгляду скарги відповідь не відповідає критеріям об`єктивного та всебічного розгляду звернення, що передбачено статтею 19 Закону України «Про звернення громадян».

При вирішені справи, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення ст.9 КАС України, суд приходить до висновку про вихід за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення від 25.11.2019, що є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Вийти за межі позовних вимог.

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області щодо не вирішення у спосіб, визначений ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заяви ОСОБА_1 від 25.11.2019.

Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2019

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.