Справа № 640/25531/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Мельничука В.П., Пилипенко О.Є.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвокат Буняк Ю.І.,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ЧИНБАР» до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ЧИНБАР» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020, -

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2019 року Приватне акціонерне товариство «ЧИНБАР» (далі - позивач, апелянт, ПрАТ«ЧИНБАР») звернулося у суд з позовом до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач, Оболонський РВ ДВС м. Києва) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збора.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відкриваючи виконавче провадження за постановою про закінчення виконавчого провадження, за відсутності відповідної заяви стягувача, відповідач діяв всупереч вимогам Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а обставини, які суд визнав встановленими, є недоведеними, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судом установлено, що в рамках виконавчого провадження з виконання наказа Господарського суду міста Києва №910/21818/15, виданого 06 червня 2017 року, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 16 січня 2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою з ПрАТ «ЧИНБАР» на користь Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнуто виконавчий збір у розмірі 23241635,12 грн.

22 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказа господарського суду. Пунктом 3 цієї постанови вирішено постанову про стягнення виконавчого збору від 16 січня 2019 року направити для подальшого виконання до Оболонського РВ ДВС м. Києва.

Листом від 22 листопада 2019 року постанову про стягнення виконавчого збору направлено на адресу відповідача.

За результатами розгляду зазначених документів старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва 03 грудня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Уважаючи цю постанову протиправною, ПрАТ «ЧИНБАР» звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача, викладені у позові, спростовуються установленими судом обставинами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункта 5 частини 1 статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Частиною 1 статті 26 Закону України №1404-VIII закріплено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Позивач стверджує, що оскаржувана постанова винесена без урахування наведеної норми, а саме за відсутності заяви стягувача.

Судова колегія з таким твердженням позивача не погоджується.

Як установлено судом, постанова про стягнення виконавчого збору направлена відповідачу Відділом примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України супровідним листом на виконання постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 листопада 2019 року.

Наведений лист є заявою стягувача - Міністерства юстиції України у розумінні Закону України №1404-VIII. Отже, відповідач прийняв оскаржувану постанову із дотриманням вимог пункта 1 частини 1 статті 26 цього Закону.

Посилання позивача на те, що постанова про стягнення виконавчого збору, датована 16 січня 2019 року, а фактично винесена 14 березня 2019 року, що убачається з електронного реєстра виконавчих проваджень, колегія суддів уважає хибним, адже дата, що зазначена у реєстрі, не свідчить про фактичну дату прийняття цього рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 24 Закону України №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначені в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432 (аді - Інструкція).

Пунктом 4 Інструкції закріплено, що Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Враховуючи те, що сума виконавчого збора є меншою, ніж зазначено у пункті 4 Інструкції, твердження апелянта про те, що постанова про стягнення виконавчого збора мала виконуватись тим самим виконавцем, є помилковим.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ЧИНБАР» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді В.П. Мельничук

О.Є. Пилипенко