Справа № 200/13816/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 р. Справа№200/13816/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати неправомірним рішення відповідача від 23 березня 2019 року № б/н про відмову в призначенні пенсії та скасувати його,

- зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду по справі повторно розглянути заяву № 289 від 15.03.2019 зарахувавши до спеціального (пільгового) страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування наступні періоди роботи: з 01.08.1988 по 31.05.1995 на підприємстві Донецьке будівельне шахто прохідницьке управління тресту Шахтоспецбуд; з 02.10.2000 по 31.08.2004 на підприємстві ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка ШБУ № 3; з 28.03.2006 по 31.12.2007 на підприємстві ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка Третє ШБУ; з 01.06.1995 по 07.10.1999 на підприємстві Горняцьке ШБУ тресту Селидіввуглебуд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона 15 березня 2019 року звернулась до відповідача з заявою № 289 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням № б/н від 23.03.2019 відповідач відмовив в призначені пенсії через відсутність необхідного спеціального (пільгового) страхового стажу 10 років. Згідно рішення № б/н від 23.03.2019 та письмового повідомлення від 19.09.2019 № НА - 9629979 через відсутність пільгових довідок та наказів про атестацію робочих місць відповідач не зарахував до пільгового стажу наступні спірні періоди: з 01.08.1988 по 31.05.1995 на підприємстві «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтоспецбуд» в якості машиніста підйомних машин; з 02.10.2000 по 31.08.2004 на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» ШБУ № 3» в якості машиніста підйомних машин; з 28.03.2006 по 31.12.2007 на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Третє ШБУ» в якості машиніста підйомних машин. Окрім того, без будь-яких пояснень не зарахував до пільгового стажу період роботи на підприємстві Горняцьке ШБУ тресту «Селидіввуглебуд» з 01.06.1995 по 07.10.1999 в якості машиніста підйомних машин.

Позивач не погоджується з рішенням відповідача, оскільки воно порушує її право на належний соціальний захист та підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі № 200/13816/19-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначено, що на дату звернення страховий стаж позивача склав 27 років 04 місяці 01 день. Пільговий стаж роботи- список №2 -02 роки 08 місяців 23 дні. До пільгового стажу не зараховані періоди: з 01.08.1988 по 31.05.1995 року на підприємстві «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтоспецбуд» через відсутність пільгових довідок, наказів про атестацію робочих місць; з 02.10.2000 по 31.08.2004 року та 28.03.2006 по 31.12.2007 року на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» ШБУ № 3» в якості машиніста підйомних машин, через відсутність пільгових довідок, оскільки підприємство знаходиться на території непідконтрольній українській владі; з 01.06.1995 року по 07.10.1999 року на підприємстві Горняцьке ШБУ тресту Селидіввуглебуд, через відсутність пільгових довідок. За таких обставин, управлінням було відмовлено позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З 03.02.2020 року по 07.02.2020 року суддя перебувала на лікарняному, розгляд справи здійснюється у перший робочий день судді.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 09 вересня 2002 року від.міл. м.Українська Селидівського МВ УМВС України в Донецькій області), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи 15.03.2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою №289 про призначення пенсії за віком. До заяви про призначення пенсії були додані: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт, трудова книжка; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, свідоцтво про шлюб.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23 березня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років. Відповідно до наданих документів страховий стаж гр. ОСОБА_1 складає 27 років 04 місяці 01 день. Пільговий стаж за Списком №2 складає 02 роки 08 місяців 23 дні за даними спецстажу.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась на «Урядову гарячу лінію».

За результатом розгляду звернення позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області повідомлено позивача про те, що через відсутність пільгових довідок та наказів про атестацію робочих місць до пільгового стажу не зараховані періоди роботи на підприємстві «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтоспецбуд» з 01.08.1988 по 31.05.1995 в якості машиніста підйомних машин, на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» ШБУ №3» з 02.10.2000 по 31.08.2004 в якості машиніста підйомних машин, на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Третє ШБУ» з 28.03.2006 по 31.12.2007 в якості машиніста підйомних машин. Вищезазначені підприємства знаходяться на території не підконтрольній українській владі. Відповідно даних підсистеми ІКІС ПФУ: «Відомості з реєстру страхувальників» підприємство «Третє ШБУ ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» знято з обліку датою 20.04.2012 рішенням головного підприємства. У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 10 років, управлінням прийнято рішення про відмовлення в призначенні пенсії № 1800 від 23.03.2019 із зниженням пенсійного віку за нормами п. 2 ст.114 Закон № 1058.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року та Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788.

Відповідно до пункту "б "частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з нормами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах..

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном (п. 20 Порядку).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 27.02.2019р. у справі № 607/7936/17 провадження № К/9901/17251/18.

Більше того, суд наголошує, що з вищевикладеного вбачається, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 07.03.2018р. у справі № 233/2084/17 провадження № К/9901/2399/17.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.08.1988 по 31.05.1995 на підприємстві «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтспецбуд» в якості машиніста підйомних машин, слугувала відсутність пільгових довідок, наказів про атестацію робочих місць, на що суд зазначає наступне.

В трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірних періодів праці:

- 21.08.1987 року прийнята на підприємство «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтспецбуд» (наказ від 24.08.1987 року №314/к);

- 01.08.1988 року направлена на стажування за спеціальністю «машиніста підйомних машин» (наказ від 01.08.2019 року),

- 30.11.1988 року переведена стовбуровою (наказ від 30.11.1988 року №589/к);

- 08.01.1991 року направлена на стажування за спеціальністю «машиніста підйомних машин» (наказ від 07.02.1991 року №63/к);

- 12.03.1991 року переведена машиністом підйомних машин (наказ від 14.03.1991 року №101-к),

- 01.01.1992 року «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтспецбуд» перейменовано в Донецьке підприємство «Шахтспецбуд» (наказ від 25.12.1991 року №233у),

- 01.01.1994 року Донецьке підприємство «Шахтспецбуд» перейменовано в Акціонерного товариства «Шахтспецбуд» (наказ від 30.12.1993 року №276у),

- 31.05.1995 року звільнена по переводу в ОСОБА_2 (наказ від 05.06.1995 року №155к).

Вивченням змісту трудової книжки позивача судом встановлено, що в ній наявні відповідні записи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за період роботи з 01.08.1988 по 31.05.1995 на підприємстві «Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту «Шахтспецбуд», а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування даного спірного стажу позивача.

Окрім того, позивачем надано до матеріалів справи Історико-Інформаційну довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний міжгалузевий архів» від 17.10.2019 року №792, в якій зазначено про те, що 01.01.1992 року Донецьке БШУ треста «Шахтспецбуд» перейменовано в Донецьке підприємство «Шахтспецбуд», наказ № 233 от 25.12.1991 року, 01.01.1994 року - Донецьке підприємство «Шахтспецбуд» перейменовано в АТВТ «Шахтспецбуд», наказ № 276 от 30.12.1993 року.

Також, наказом від 08 лютого 1995 року №17 затверджено по Акціонерному товариству «Шахтспецбуд» перелік виробництв, професій та посад працівникам, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, в якому окрім інших зазначені посади машиніста підйомних машин та стовбурової на поверхні, передбачені списком №2.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоду з 01.06.1995 року по 07.10.1999 року на підприємстві Горняцьке ШБУ тресту Селидіввуглебуд, через відсутність пільгових довідок, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- 01.06.1995 року прийнята машиністом підйомних машин поверхні в Горняцьке ШБУ тресту «Селидіввугілля» по переводу з Акціонерного товариства «Шахтспецбуд» та направлена на дільницю №11 (наказ від 05.06.1995 року № 340-к),

- 20.03.1997 року ОСОБА_2 перетворено в ВАТ «Горняцький Шахтострой» (наказ від 20.03.1997 року),

- 07.10.1999 року звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ від 07.10.1999 року №58-к).

В трудовій книжці позивача містяться відповідні записи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за період роботи з 01.06.1995 року по 07.10.1999 року на підприємстві Горняцьке ШБУ тресту Селидіввуглебуд, а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування такого спірного стажу позивача.

Архівною довідкою архівного відділу Селидівської міської ради від 30.10.2019 року №66-246, підтверджується те, що ОСОБА_1 працювала «машиністом підйомних машин поверхні «ВАТ «Горняцький шахтострой» з 01.06.1995 року по 07.10.1999 року.

Згідно архівного витягу архівного відділу Селидівської міської ради від 30.10.2019 року №66-247, Протоколу №1 засідання атестаційної комісії ВАТ «Гірняцький шахтострой» від 21 лютого 2000 року, згідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.92р. за №442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці», роз`яснення Мінпраці України від 6.09.94року за № 06 - 3324, наказом по ВАТ «Гірницький Шахтострой» з даного питання від 24.03.1999 року за № 47 на робочих місцях з шкідливими умовами праці проведено атестацію робочих місць за умовами праці.

Наявними у матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 підтверджується факт сплати страхових внесків за позивача підприємством страхувальником ВАТ «Гірняцький шахтострой» () у період з 01.01.1999 року по 07.10.1999 року.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоду з 02.10.2000 по 31.08.2004 та з 28.03.2006 по 31.12.2007 в якості машиніста підйомних машин на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» ШБУ №3» через відсутність пільгових довідок, оскільки підприємство знаходиться на території непідконтрольній українській владі, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- 02.10.2000 року прийнята тимчасово на 2 місяці машиністом підйомних машин до ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницького будівельного управління №3 (наказ від 02.10.2000 року №88к),

- 22.11.2000 року переведена стовбуровою 3 розряду (наказ від 22.11.2000 року №116к),

- 19.03.2002 року переведена машиністом підйомних машин (наказ від 19.03.2002 року №34к),

- 31.08.2004 року звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 31.08.2004 року №111к),

- 28.03.2006 року прийнята машиністом підйомних машин на 2 місяці до ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Третє Шахтопрохідницьке будівельне управління (наказ від 28.03.2006 року №31к),

- 28.05.2006 року зарахована до штату управління (наказ від 28.05.2006 року №55к),

- 23.09.2010 року звільнена у зв`язку зі скороченням штату п.1 ст.40КЗпП України (наказ від 23.09.2010 року №61к).

Вивченням змісту трудової книжки позивача судом встановлено, що в ній наявні відповідні записи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за період роботи з 02.10.2000 по 31.08.2004 та з 28.03.2006 по 31.12.2007 в якості машиніста підйомних машин на підприємстві «ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» ШБУ №3», а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування такого спірного стажу позивача.

Як вбачається з довідки від 27.09.2019 року №02/452, виданою ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницького будівельного управління №3 та виконувала роботи:

- повний робочий день на поверхні на виробничих дільницях будівництва шахт Донецької області які вели видобуток вугілля підземним засобом і за період з 02.10.2000 року прийнята тимчасово на два місяці машиністом підйомних машин, і за період з 22.11.2000 року переведена стовбуровою 3 розряду, і за період з 19.03.2002 року по 31.08.2004 року виконувала роботи за професією машиніст підйомних машин, що передбачені списком № 2 розділ 1 підрозділ 1,

- повний робочий день на поверхні на виробничих дільницях будівництва шахт Донецької області і за період з 28.03.2006 року прийнята машиністом підйомних машин тимчасово на два місяці, і за період з 28.05.2006 року по 23.09.2010 року зарахована до штату постійно машиністом підйому, що передбачені списком №2 розділ 1 підрозділ 1.

Також, у довідці зазначено про те, що атестація робочого місця підтверджена: накази ДВАТ „Трест Донецькшахтопроходка' № 64 від 13.07.1994р., №22 від 29.05.2000р., № 43 від 26.05.2005р.

Вищезазначене підтверджується наказами ДВАТ „Трест Донецькшахтопроходка' №22 від 29.05.2000р., № 43 від 26.05.2005р., доданими позивачем до матеріалів справи.

Наявними в матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 підтверджується факт сплати страхових внесків за позивача підприємством страхувальником ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницького будівельного управління №3 () у період з 02.10.2000 по 31.08.2004 та з 28.03.2006 по 31.12.2007 року.

Відповідачем не надані докази того, що записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні.

В трудовій книжці позивача чітко зазначені відомості щодо характеру роботи позивача у відповідний період на посаді, що віднесена до відповідного списку, що не потребує надання уточнюючих довідок.

З огляду на наведене орган Пенсійного фонду України протиправно не зарахував до пільгового стажу спірні періоди роботи позивача.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, а трудова книжка позивача містить відомості підтверджуючі пільговий характер роботи позивача.

Разом з цим, суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

З аналізу наведених норм слідує, що відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації, а не на працівника, а тому посилання представника відповідача на відсутність наказів про проведення атестації робочих місць судом не приймаються.

Між іншим, суд вважає необґрунтованими визначені відповідачем в рішенні про відмову в призначенні пенсії підстави неврахування наведених періодів роботи у складі пільгового стажу, зокрема, необхідність надання пільгових довідок, наказів про проведення атестації робочих місць, оскільки відомості про роботу та про атестацію робочих місць наявні в трудовій книжці та матеріалах справи, Індивідуальних відомостях форми ОК 5, які, виходячи зі змісту положень Порядку 637, є належним доказом зайнятості на роботах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що в заяві позивача про призначення пенсії від 15.03.2019 року, яка зареєстрована за № 289, зазначено перелік документів, наданих для призначення пенсії. Разом з цим відповідачем не вказано переліку документів, яких недостатньо для здійснення призначення пенсії.

Вказане свідчить про те, що відповідачем надано оцінку документам позивача та зроблено висновок про їх достатність для призначення пенсії у відповідності до записів у трудовій книжці.

Суд зазначає, що п.п. 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління встановлено, що управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

В матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач пропонував позивачу при вирішенні питання про призначення пенсії надати довідки про підтвердження наявного трудового стажу з метою уточнення його характеру та тривалості.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Разом з тим, суд враховує, що відповідні підприємства розташовані в населених пунктах, які згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р віднесені до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відомості щодо їх перереєстрації відсутні, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу, оскільки позивач набув трудовий стаж у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під контролем української влади, і його було утворено відповідно до законодавства України.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на необхідність надання вищерозглянутих судом довідок та наказів про проведення атестації до відповідача, оскільки позивачем такі довідки отримані вже після прийняття оскаржуваного рішення та до відповідача не надані.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом № 8475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Chahal v. the United Kingdom, заява 22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст І зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)),

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача від 23 березня 2019 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.03.2019 року № 289 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача з 01.08.1988 по 31.05.1995 на підприємстві Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту Шахтспецбуд; з 02.10.2000 по 31.08.2004 на підприємстві ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка ШБУ № 3; з 28.03.2006 по 31.12.2007 на підприємстві ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка Третє ШБУ; з 01.06.1995 по 07.10.1999 на підприємстві Горняцьке ШБУ тресту Селидіввуглебуд.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. квитанцією від 26.11.2019 року за подання до суду адміністративного позову про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23 березня 2019 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці,6) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15.03.2019 року № 289 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 01.08.1988 по 31.05.1995 на підприємстві Донецьке будівельне шахтопрохідницьке управління тресту Шахтспецбуд; з 02.10.2000 по 31.08.2004 на підприємстві ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка ШБУ № 3; з 28.03.2006 по 31.12.2007 на підприємстві ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка Третє ШБУ; з 01.06.1995 по 07.10.1999 на підприємстві Гірняцьке ШБУ тресту Селидіввуглебуд.

Стягнути з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці,6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 10 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова