Справа № 520/9593/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р.Справа № 520/9593/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Зінченко А.В., м. Харків) від 10.10.2019 року по справі № 520/9593/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати бездіяльність ГУ НП в Харківській області у розгляді заяви від 19.06.2019 р. протиправною, яка полягає у невиконанні ст. 40 Конституції України, гарантуючої розгляд звернення громадянина та надання йому відповіді згідно ст. 15 та ст. 20 Закону України Про звернення громадян; зобов`язати ГУ НП в Харківській області надати відповідь на заяву від 19.06.2019 р. згідно вимог ст. 7, якщо такі дії здійснювалися, або статті 15 Закону України Про звернення громадян.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі № 520/9593/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем 19.06.2019 р. на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області була подана заява по факту скоєного правопорушення групою громадян у відношенні інваліда дитинства II групи громадянина ОСОБА_2 за адресою будинок АДРЕСА_1 , де він мешкав після смерті своєї співмешканки. У заяві вказувалося про те, що за цією адресою без реєстрації мешкає уродженець Росії, який у цій державі знаходиться у розшуку, а також про перевірку інформації щодо виклику робітників поліції по номеру 102 за вказаною адресою 18.06.2019 р. о 21 годині.

Вважаючи, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви від 19.06.2019 р., позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що в порушення вказаних вимог Конституції України та Закону України Про звернення громадян відповідачем відповідь на заяву від 19.06.2019 р. не надано, чим порушені права позивача.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що судом не враховано, що 10.07.2019 р. за вих. № 1553/119-24/01-2019 з адреси Слідчого управління Національної поліції в Харківській області за допомогою простої поштової кореспонденції позивачеві була надана вмотивована відповідь на його заяву до Головного управління національної поліції в Харківській області від 19.06.2019 р. за вх. № Д-2661. Вказав, що положення Закону України «Про звернення громадян» не містить вимог до типу поштового відправлення відповідним органом, підприємством, установою і організацією відповіді на звернення громадян. Також зазначив, що доводи позивача про те, що ним не отримано відповіді на звернення є недоведеними натомість суд першої інстанції визнав їх встановленими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 7 вказаного Закону звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду; забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями; забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15 та 16 вищевказаного Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Положеннями ч. 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону, органи державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у своїй заяві просив відповідача вжити заходи по факту скоєного грабежу по відношенню до ОСОБА_2 групою осіб ОСОБА_3 та її співмешканцем, за адресою: АДРЕСА_1 . Також у заяві вказав, що у відношенні до співмешканця ОСОБА_3 , росіянина, повинні бути вжиті заходи щодо видворення його з території України, як такого, що незаконно перебуває на території України та перебуває у розшуку в Росії. Про вжиті заходи просив поінформувати його за вказаним ним телефоном та письмово, а саме, що конкретно було вчинено по виклику працівників поліції 18.06.2019 р. о 21 годині, за телефоном 102.

У зв`язку з тим, що відповідь заявником отримано не було, 27.08.2019 р. ОСОБА_1 , звернувся до відповідача із заявою, в якій вказав про те, що відповідачем порушені вимоги ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", які полягають у не проведенні перевірки за його заявою від 19.06.2019 р.

З приводу доводів апелянта про те, що 10.07.2019 р. за вих. № 1553/119-24/01-2019 з адреси Слідчого управління Національної поліції в Харківській області за допомогою простої поштової кореспонденції позивачеві була надана вмотивована відповідь на його заяву до Головного управління національної поліції в Харківській області від 19.06.2019 р. за вх. № Д-2661, колегія суддів зазначає, що відповідачем до суду надавалася копія вказаної відповіді, в той же час, матеріали справи не містять доказів того, що слідчому управлінню відповідачем доручена перевірка звернення позивача, що з цього приводу повідомлено позивача. Крім того, відповідачем не надано до суду копії з журналу вихідної кореспонденції ГУ НП в Харківській області, в якій міститься інформація про факт направлення відповіді позивачу.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що положення Закону України «Про звернення громадян» не містять вимог до типу (виду) поштового відправлення відповідним органом, підприємством, установою і організацією відповіді на звернення громадян, але колегія суддів вважає, що в разі виникнення спору з приводу порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» в частині отримання відповіді на звернення, відповідний орган, підприємство, підприємство, установа чи організація повинна довести факт вчинення ним дій, спрямованих на розгляд такого звернення, зокрема, факт направлення такої відповіді на адресу заявника.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи факт відсутності доказів направлення відповідачем відповіді на адресу ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла до висновку, що сама по собі наявність листа від 10.07.2019 р. за вих. № 1553/119-24/01-2019, складеного не відповідачем, а структурним підрозділом відповідача, не є свідченням належного виконання вимог Закону України «Про звернення громадян», а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в межах спірних правовідносин бездіяльності відповідача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі № 520/9593/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі № 520/9593/19 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі № 520/9593/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 10.02.2020 року