Справа № 420/7295/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7295/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 5, ) в особі Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, 13) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, суд-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 5, ) в особі Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, 13), в якій позивач просила:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що в листопаді 2019 року, ОСОБА_1 , діючи в інтересах свого сина, ОСОБА_2 , зверталась до Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області) з проханням щодо оформлення та видачі йому паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, у зв`язку з настанням 16-тиріччя дитини.

Однак у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 було відмовлено, про що свідчить відповідь №5140/908 від 22.11.2019, незважаючи на те, що з моменту настання 16-річчя дитина має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Вважаючи що відмова у видачі паспорта у формі книжечки призводить до порушення основоположних прав ОСОБА_2 на повагу до його приватного життя та на захист від дискримінаційних заходів з боку держави, пов`язаних із релігійними переконаннями осіб, позивач, з урахуванням висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №806/3265/17, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 09.12.2019 року відкрито провадження по справі та повідомлено сторін, що суд розгляне справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

21.12.2019 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що позивачу надано письмову відповідь на її заяву із відповідними роз`ясненнями щодо отримання паспорта громадянина України. У наданій відповіді Чорноморським МВ зазначено, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Відповідач у протиставлення посиланню Позивача на те, що Положенням про паспорт громадянина України передбачено два рівнозначних альтернативних варіанта оформлення документа, що підтверджує особу власника та підтверджує громадянство України, а саме: паспорт у вигляді паспортної книжечки або паспортна картка, зазначає. Відповідно до п. 3 постанови Верховної ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. 20 листопада 2012 року був прийнятий Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VІ, яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи. Даним Законом встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

У відзиві Відповідач звертає увагу на перелік документів, який необхідно надати для оформлення паспорта громадянина України.

На підставі законодавства, що регулює виниклі правовідносини, заяву позивача було розглянуто на підставі Закону України «Про звернення громадян» та надані відповіді на порушені в заявах питання. Враховуючи викладене, рішення про відмову в оформлені паспорту громадянина України не приймалось та не могло бути прийняте.

Доводи позивача щодо дискримінації громадян з боку ГУ ДМС України в Одеській області за релігійною, віковою ознакою або порушення права на ім`я, нічим не підтверджені

Відтак позовні вимоги про визнання протиправною відмову Чорноморського МВ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо відмови в оформлені та видачі позивачу, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-Х1І та зобов`язання Чорноморського МВ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 Ж2503-Х1І, до задоволення не підлягають.

Відповідач у відзиві зазначив, що питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду. Постановою Верховного суду від 19.09.2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18.

Проте на думку представника справа № 420/7295/19 не підпадає під ознаки типової справи з огляду на наступне.

Стосовно першої ознаки зразкової справи, а саме позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, зазначено наступне.

Проаналізувавши вказані норми законодавства та правовідносини які склалися між учасниками справи, враховуючи докази наявні у матеріалах справи відсутній факт відмови у видачі паспорту у формі книжечки позивачу.

Заяву позивача було розглянуто Чорноморським МВ ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного ЗУ «Про звернення громадян» та надано позивачу письмову відповідь на її заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України, тобто рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки не приймалось.

Стосовно другої ознаки зразкової справи, а саме відповідач - територіальні органи ДМС України, відповідач зазначив наступне.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 20.08.2014 № 360 Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з Постановою Кабінету міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби» від 15.06.2011 № 658, Головне управління Державної міграційної служба України в Одеській області є територіальним органом Державної міграційної служби України.

Відповідно до пункту 7 Положення про Головне управління затвердженого наказом Державної міграційної служби України від 14.02.2015 № 19, Головне управління здійснює свої повноваження на території адміністративно- територіальної одиниці безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні підрозділи, а також шляхом взаємодії з пунктами тимчасового розміщення біженців, пунктами тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та центрами надання адміністративних послуг.

Відповідно до Положення про Чорноморський МВ затвердженого наказом Головного управління від 31.08.2016 №235-аг, Чорноморський МВ є територіальним підрозділом Головного управління та не є юридичною особою публічного права відповідно до зазначеного Положення.

Враховуючи той факт, що Чорноморський МВ є територіальним підрозділом Головного управління, а не територіальним органом ДМС, адміністративна справа № 420/7295/19 не підпадає під ознаки зразкової справи.

Стосовно третьої ознаки, зразкової справи, а саме предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, представник відповідача зазначив, під час надання відповіді не було зазначено, що відмова у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки пов`язана саме з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних.

08.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій Позивач зазначає, що доводи відповідача, які висловлені у відзиві на позовну заяву, зводяться лише до формального виконання вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» , які на думку позивача можуть бути застосовані при вирішенні спірних правовідносин лише в тій частині, яка захищає права позивача. Позивач наполягає на застосуванні норм міжнародного законодавства, міжнародних документів, в яких Україна взяла на себе відповідні зобов`язання, а також судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповіді на відзив позивач звертає увагу суду на те, що у своїй відповіді на заяву про оформлення паспорту у формі книжечки зразка 1994 року відповідач категорично без будь-якої альтернативи зазначив про те, що видача таких паспортів припинена, а отже його дії ніяк не можуть свідчити про те, що цією відповіддю вони сприяли або роз`яснили можливість, або порядок отримання такого паспорта, або повідомили, що для цього необхідно. Саме такі дії свідчать про відмову здійснити ті дії, про які вказував позивач у своєму зверненні про оформлення та видачі паспорта у формі книжечки.

До того ж, на момент звернення не був чинним наказ МВС України №320 від 13.04.2012, а тому форми звернення, процедури звернення або заяви про отримання паспорта не було і немає дотепер, тому звернення (заява) до підрозділу органу міграційної служби про оформлення та видачу паспорта зразка 1994 року оформлювались зверненням (заявою) у відповідній формі, тобто з дотриманням існуючого на момент звернення порядку.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги» не передбачено послуги у вигляді оформлення і видачі паспорта у вигляді книжечки, а тому немає підстав видавати такий паспорт, Позивач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг, а оскільки Позивач звернувся безпосередньо до територіального підрозділу міграційної служби, цей орган влади зобов`язаний був розглянути звернення (заяву) та здійснити адміністративну послугу.

Посилання відповідача на те, що ненадання позивачем всіх необхідних документів є неспроможними, оскільки як вбачається з відмови відповідача у видачі паспорту в формі книжечки, викладеної у листі, зазначені обставини не були підставою для вчинення оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

14.11.2019 до Чорноморського МВ звернулась ОСОБА_1 , та неповнолітня дитина ОСОБА_2 із письмовою заявою про оформлення і видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-Х11, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР).

Чорноморським МВ листом від 29.11.2019 р. було надано відповідь, в якій зазначено, що у Чорноморському МВ ГУ ДМС України в Одеській області відсутні правові підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки.

Позивач, вважаючи що відповідач протиправно відмовив у видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки, звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу оформлення та видачі паспорту громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року .

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI (далі Закон України № 5492-VI) документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є , зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частиною 1 ст.21 Закону України № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно із ч. 3 ст.13 Закону України № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення № 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 Постанови КМУ№ 302 затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно з п.3 Постанови КМУ№ 302 до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Саме на Постанову КМУ№ 302 посилається відповідач у відповідях на заяву позивача про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зазначивши, що відсутні законні підстави для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

У зв`язку з чим суд критично оцінює твердження представника відповідачів, що Чорноморським МВ ГУ ДМС України в Одеській області не приймалось рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки, а заява була розглянута як звернення у межах строку визначеного ЗУ "Про звернення громадян" та надано письмову відповідь на заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України.

Дійсно такі роз`яснення наявні, але визначено у відповіді, що підстави для оформлення та видачі паспорту громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ - відсутні, що обґрунтовано розцінене позивачем як відмова у оформленні і видачі паспорту у формі паспортної книжечки.

Також суд критично оцінює твердження представника відповідачів, як таке, що не відповідає дійсним обставинам, що дана справа не підпадає під ознаки типової справи, з огляду на розгляд Великою Палатою Верховного Суду 19.09.2018 року зразковій справі Пз/9901/2/18 щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду.

В постанові Великою Палатою Верховного Суду визначено, що ознаками цієї типової справи є:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Посилання представника відповідача на те, що Чорноморський міський відділ ГУ ДМС є територіальним підрозділом Головного управління, а не територіальним органом ДМС є неспроможними з огляду на передачу повноважень щодо вирішення вказаного питання територіальним органом своїм структурним підрозділам.

Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що позивач не звертався із заявою про видачу паспорту у вигляді книжечки та не наводив мотивів відмови від отримання паспорти у формі ІD-картки у зв`язку з ненаданням згоди на обробку персональних даних, що спростовується доказами по справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказана справа є типовою.

Частиною 3 ст.291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У постанові від 19.09.2018 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт №2503-ХІІ є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону України № 5492-VI.

Разом з тим, при вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон №1474-VІІІ, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст.21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати Відділ УДМС оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

В той же час, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не передавати будь-які дані про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, Велика Палата Верховного Суду вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі позивачці паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду знайшла, що існують підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503- XII, викладену в листі №5140/908 від 22.11.2019 р., підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_2 громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ, суд зазначає наступне.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимога позивача про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_2 громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ є похідною вимогою від задоволеної вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503- XII, вона також є обґрунтованою та з урахуванням вимог ст.9 КАС України підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 5, ) в особі Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, 13) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Чорноморського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.