Справа № 120/241/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 січня 2020 р. Справа № 120/241/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Віктора Володимировича,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідачів: Іванова Юрія Віталійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01601), Міністерства юстиції України (, адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01601)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01601) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 13.09.2016 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було передчасно закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення ЄСПЛ на підставі не існуючого наказу про звільнення від 01.12.2015 року, недостовірності видачі трудової книжки та неправильного трактування резолютивної частини постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі за № 802/82/16-а. Позивач вказує, що він звернувся до міністра Міністерства юстиції України, по дорученню якого, відповідач надав інформацію про те, що з позивачем було повністю розраховано та видана належно заповнена трудова книжка. Однак, на думку ОСОБА_1 , вказана інформація є недостовірною, а тому він звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14.11.2018 року - недостовірною;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державних виконавців при виконанні рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року, в невиконанні частині рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року по погашенню встановленого залишку боргу повного розрахунку, що залишається не виплаченим та по виконанню мір зобов`язального характеру;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби ВП № 44360795 від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17.07.2014 року, як передчасну та прийняти міри по погашенню залишку боргу повного розрахунку;

- сплатити 200000,00 грн. моральної шкоди та 500,00 грн. понесених витрат на лікування та захист порушених прав;

- винести окрему ухвалу суду в адресу Міністерства юстиції України про тяганину і неналежне виконання судових рішень органами державної виконавчої служби, що стало предметом звернень і рішень ЄСПЛ, як таке, що вже нанесло та продовжує наносити збитки бюджету державі, у вигляді заявлених вимог по відшкодуванню за затримку погашення боргу повного розрахунку і мір зобов`язального характеру, згідно законодавства України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановами судів першої та апеляційної інстанції позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.09.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року у справі № 120/241/19-а у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14.11.2018 року скасовано та в цій частині адміністративну справу № 120/241/19-а направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року у справі № 120/241/19-а залишено без змін.

Матеріали адміністративної справи № 120/241/19-а надійшли до Вінницького окружного адміністративного суду 17.10.2019 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), визначено головуючого суддю по справі Чернюк Аллу Юріївну. З огляду на викладене, наявні підстави для прийняття даної справи до свого провадження.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року дану адміністративну справу прийнято до свого провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.10.2019 року позивачем через відділ документального забезпечення (канцелярії) суду подано клопотання про розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року розгляд даної адміністративної справи продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

29.10.2019 року через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду позивачем подано клопотання про заміну сторони у справі. В обґрунтування поданого клопотання вказано, що відповідь на скаргу від 12.10.2018 року надана не Міністерством юстиції України, а Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, тобто безпосередньо суб`єктом владних повноважень, на дії та бездіяльність якого скаржився ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року залучено до участі у даній адміністративній справі, як співвідповідача - Міністерство юстиції України. Витребувано з Міністерства юстиції України та зобов`язано надати суду у визначений строк належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт пересилання Міністерством юстиції України скарги позивача від 12.10.2018 року за належністю відповідному органу чи посадовій особі. Цією ж ухвалою, враховуючи наявність підстав для залучення співвідповідача, відкладено та призначено наступне підготовче засідання.

Одночасно із вищевказаним клопотанням, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка мотивована необхідністю заміни первинного відповідача у справі на Міністерство юстиції України та, відповідно, викладення позовних вимог у новій редакції.

Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин другої, третьої статті 47 КАС України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Суд зазначає, що предметом розгляду справи, яку постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.09.2019 року направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції було, зокрема, визнання інформації, що міститься у листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року - недостовірною.

При цьому, вказаний лист долучений позивачем до матеріалів адміністративного позову, тобто позивачу було відомо про зазначені вище обставини, проте, питання щодо необхідності уточнення позовних вимог під час розгляду справи у суді першої інстанції не ставилось.

Як уже зазначалося, судом не встановлено доказів того, що за результатами перегляду Верховним Судом рішень судів першої та апеляційної інстанції змінилися фактичні обставини справи, у зв`язку із чим підстави для заміни Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на належного відповідача у справі та, як наслідок, підстави для прийняття до розгляду уточнених позовних вимог при новому розгляді справи - відсутні.

У даному контексті, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що зміст уточнених позовних вимог фактично відтворює зміст первинних позовних вимог, оцінка яким безпосередньо була надана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

31.10.2019 року на адресу суду від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що скарга позивача від 12.10.2018 року, яка відповідно до реєстраційно-контрольної картки № Я-22507 зареєстрована 17.10.2018 року у Міністерстві юстиції України, об`єктивно та вчасно розглянула відповідно до вимог чинного законодавства. У свою чергу, питання, порушені у скарзі позивача від 17.10.2018 року, та факти на які останній посилається, неодноразово були предметом розгляду в адміністративних справах за позовами ОСОБА_1 , за результатами розгляду яких ухвалено судові рішення не на користь позивача.

Таким чином, на думку представника відповідача, інформація викладена у листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року є достовірною та підтвердженою у контексті позиції та висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, що викладені у постанові від 14.02.2019 року у справі № 802/840/16-а та постанові від 14.03.2019 року у справі № 802/1462/16-а.

11.11.2019 року через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду позивачем надано додаткові докази на підтвердження обставин даної адміністративної справи.

12.11.2019 року на адресу суду від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява про долучення до матеріалів справи, зокрема, постанови про закінчення виконавчого провадження № 50963031 від 04.04.2019 року.

26.11.2019 року на адресу суду від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що діяв на підставі, у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений законом. На переконання відповідача, права та інтереси ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не порушені, а тому позовні вимоги, у томі числі відносно визнання інформації, що зазначена у листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України недостовірною, не містять у собі об`єктивних правових підстав та підлягають відхиленню судом.

Одночасно, представником відповідача подано заяву про долучення додаткових документів до матеріалів даної адміністративної справи.

29.11.2019 року на адресу суду від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява про долучення до матеріалів справи, зокрема наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2018 року № 1222/6 "Про відрядження" заступника Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлани Володимирівни, наказу Міністерства юстиції України від 04.10.2018 року № 3812/к "Про розподіл повноважень між Міністром, першим заступником Міністра, заступниками Міністра, заступником Міністра з питань європейської інтеграції, заступником Міністра з питань виконавчої служби, заступником Міністра з питань державної реєстрації, заступником Міністра - Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини", Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.02.2017 року № 388/5 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

02.12.2019 року через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду позивачем надано заяву, у якій останній додатково звертає увагу на те, що у реєстраційно-контрольній картці не зазначено статус позивача, як ветерана війни та учасника бойових дій, який зобов`язує суб`єкта владних повноважень надати відповідь за результатами розгляду скарги у скорочені строки. При цьому, позивач із доводами Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України викладеними у відзиві на позовну заяву не погоджується, вважає відповідь відповідача протиправною та просить задовольнити адміністративний позов повністю.

Позиція Міністерства юстиції України з приводу заявлених позовних вимог, викладена у відзиві на адміністративний позов, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні даного позову. Зокрема зазначає, що згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Пунктом першим, восьмим розділу ІІ Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.02.2017 року № 388/5 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вся кореспонденція незалежно від способу її надходження, що надходить на адресу Мін`юсту та органів і установ юстиції, підлягає обов`язковому попередньому розгляду, який здійснюється структурним підрозділом, на який покладено обов`язки ведення загального діловодства.

Проект резолюції повинен містити посаду особи (керівника або заступника) відповідно до розподілу повноважень між керівництвом Мін`юсту та розподілу повноважень в органах і установах юстиції, яка накладає резолюцію, назву структурного підрозділу виконавця (співвиконавця) та термін виконання.

З огляду на викладене, представник відповідача стверджує, що звернення позивача від 12.10.2018 року попередньо розглянуто та передано керівництву Міністерства для визначення головного виконавця.

Стосовно повноважень заступника Міністра - Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича , представник відповідача вказує, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04.10.2018 року № 3812/к "Про розподіл повноважень між Міністром, першим заступником Міністра, заступниками Міністра, заступником Міністра з питань європейської інтеграції, заступником Міністра з питань виконавчої служби, заступником Міністра з питань державної реєстрації, заступником Міністра - Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини", Міністр юстиції Петренко Павло Дмитрович визначає обов`язки Першого заступника Міністра та заступників Міністра, розподіл повноважень Міністра між Першим заступником Міністра та заступниками Міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності.

Заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна зокрема, координує напрямки роботи та спрямовує діяльність структурних підрозділів, які безпосередньо підпорядковані Державному секретарю Міністерства, а саме Департаменту державної виконавчої служби. Відповідно до Додатку 2 до вищевказаного наказу Міністерства юстиції України у разі відсутності заступника Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлани Володимирівни, її заміщає заступник Міністра - Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Іван Юрійович .

З огляду на приписи Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 року № 790/к, представник відповідача зазначає, що питання порушені у зверненні ОСОБА_1 від 12.10.2018 року, яке зареєстроване у Міністерстві юстиції України 17.10.2018 року за № Я-22507, відносяться до компетенції Департаменту державної виконавчої служби, діяльність якого координувала заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна.

Водночас, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2018 року № 1222/6 заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна з 17.10.2018 року по 18.10.2018 року перебувала у відрядженні, а на вказаний період виконання обов`язків заступника Міністра з питань виконавчої служби покладено на заступника Міністра - Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщину Івана Юрійовича .

Таким чином, на думку представника відповідача, у реєстраційно-контрольній картці Міністерства юстиції України від 17.10.2018 року № Я-22507 вірно вказано Ліщину Івана Юрійовича , заступника Міністра юстиції України - Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, яким була накладена резолюція, оскільки питання порушені у скарзі стосувалися виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" за заявою № 25663/02.

09.12.2019 року на адресу суду надійшла заява у якій позивач із доводами Міністерства юстиції України не погоджується та, посилаючись на положення статті 20 Закону України "Про звернення громадян", вважає, що звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги (статус ветерана війни, учасника бойових дій та інваліда другої групи), розглядаються у першочерговому порядку. Таким чином, на думку позивача, реєстраційно-контрольна картка Міністерства юстиції України від 17.10.2018 року за № Я-22507 оформлена з порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до подальших порушень його прав та інтересів.

У додаткових поясненнях, що надійшли до суду 09.12.2019 року, представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.11.2019 року в адміністративній справі № 120/1132/19-а за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії. При цьому, представник звертає увагу на позицію Верховного суду щодо повнити виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" за заявою № 25663/02 у частині, що стосується позивача, оцінка якій, у свою чергу, була надана у справах № 802/1462/16-а та № 802/840/16-а.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

15.01.2019 року через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду позивачем подано заяву про долучення додаткових доказів до матеріалів даної адміністративної справи.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у заявах по суті.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що всі дії вважає правомірними та виконаними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.07.2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "Яворовенко та інші проти України", яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню:

5.1 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року;

5.2 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 року;

5.3 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 року;

5.4 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 року;

5.5 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13.08.2014 року відкрито виконавче провадження № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" та зобов`язано боржника - державу Україна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі № 802/82/16-а, що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом державної виконавчої служби виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" у частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 року та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 року.

Крім того, вказаним рішенням також встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року та на виконання рішення Європейського суду з прав людини, є визначеною (станом на жовтень 2015 року) і становить 1900147,03 грн. При цьому, беручи до уваги факт виплати ОСОБА_1 коштів на загальну суму 711209,73 грн., які входять в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК "Укрресурси" станом на жовтень 2015 року, тобто у суму 1900147,03 грн., а отже останньому необхідно виплатити заборгованість у сумі 1188937,30 грн.

У подальшому, із урахуванням вищевказаної постанови Департаментом державної виконавчої служби перераховано ОСОБА_1 кошти у сумі 1188937,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.08.2016 року № 2994 та подано до суду звіт про виконання постанови від 18.04.2016 року у справі № 802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29.08.2016 року.

13.09.2016 року у зв`язку із фактичним виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі № 25663/02 та виплати суми 1188937,30 грн. виконавче провадження № 44360795 закінчено, про що винесено відповідну постанову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції та апеляційної інстанції, з висновками якого погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, виходив із того, що оскільки судами вже було вирішено питання, щодо правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 44360795, вимога про зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби № 44360795 від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року задоволенню не підлягає.

У частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані вимоги теж не підлягають задоволенню оскільки позивач не обґрунтовував та не надав будь-яких доказів у розумінні статей 73-76 КАС України, яким чином сума заявлена до відшкодування співвідноситься з характером порушення його прав, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність даної вимоги.

Скасовуючи частково рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив із того, що судами попередніх інстанцій при постановленні рішення по справі не було досліджено питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалась вказана вимога та не зазначено яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Також судами не було встановлено чи було подано позивачем скаргу на яку відповідачем надано відповідь вказаним листом в порядку норм Закону України "Про звернення громадян" ,чи було об`єктивно і вчасно розглянуто відповідачем скаргу позивача, чи було перевірено відповідачем викладені у скарзі позивача від 12.10.2018 року факти, чи було прийнято відповідачем рішення відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.10.2018 року позивач звернувся до Міністра юстиції України зі скаргою на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду.

У вказаному зверненні позивач просив Міністра юстиції України дати доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини на вчинення дій по сплаті залишку боргу повного розрахунку при звільненні для завершення виконання рішення Європейського суду з прав людини та дати доручення заступнику Міністра з питань виконавчої служби взяти на контроль зазначене виконання.

Під час реєстрації зазначеної скарги, відповідачем складено реєстраційно-контрольну картку від 17.10.2018 року за № Я-22507, визначено відповідальний підрозділ: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та вказано Ліщину Івана Юрійовича , заступника Міністра юстиції України - Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, яким була накладена резолюція керівництва.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2018 року № 1222/6 заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна з 17.10.2018 року по 18.10.2018 року перебувала у відрядженні, а на вказаний період виконання обов`язків заступника Міністра з питань виконавчої служби покладено на заступника Міністра - Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщину Івана Юрійовича.

Розглянувши зазначену скаргу та додані до неї документи, листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року позивача повідомлено, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.2014 року за № 25663/02 у частині заяви № 25663/02 фактично виконано у повному обсязі, що також підтверджено ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року у справі № 802/82/16-а, якою прийнято звіт Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі № 802/82/16-а.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог у частині визнання недостовірною інформації, що міститься в листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Закон України "Про звернення громадян".

Статтею першою Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею четвертою Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Зі змісту заявлених позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, слідує, що предметом оскарження за даним адміністративним позовом, є визнання недостовірною інформації, що міститься в листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, а також неналежний, на думку позивача, розгляд його скарги від 12.10.2018 року.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина перша статті 7 Закону України "Про звернення громадян"). Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (частина третя вказаної статті).

У свою чергу, частиною 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Положеннями статті 18 Закону України "Про звернення громадян" встановлені права громадян при розгляді заяви чи скарги. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Таким чином, суд зазначає, що Міністерство юстиції України не мало правових підстав направляти скаргу позивача для розгляду до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, діяльність якого координувала заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна, оскільки частиною четвертою статті 17 Закону України "Про звернення громадян" заборонено направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Зміст вказаної норми свідчить про те, що у даному випадку Закон України "Про звернення громадян" не передбачає будь-яких дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, а прямо забороняє здійснювати вказані дії - направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Оскільки позивач скаржився, зокрема на дії (бездіяльність) керівництва Департаменту державної виконавчої служби, а також Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Міністерство юстиції України не мало правових підстав передавати вказану скаргу до розгляду Ліщині Івану Юрійовичу , який відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2018 року № 1222/6 у період з 17.10.2018 року по 18.10.2018 року виконував обов`язки заступника Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлани Володимирівни.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Представник відповідачів підтримав позицію викладену у відзиві на позов та зазначив, що заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна зокрема, координує напрямки роботи та спрямовує діяльність структурних підрозділів, які безпосередньо підпорядковані Державному секретарю Міністерства, а саме Департаменту державної виконавчої служби. Водночас, відповідно до Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 року № 790/к, представник відповідача вважає, що питання порушені у зверненні ОСОБА_1 від 12.10.2018 року, відносяться до компетенції Департаменту державної виконавчої служби, діяльність якого координувала заступник Міністра з питань виконавчої служби Глущенко Світлана Володимирівна.

При цьому, представник висловлює свою думку, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.2014 року за № 25663/02 у частині заяви № 25663/02 фактично виконано у повному обсязі, що підтверджено ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року у справі № 802/82/16-а, якою прийнято звіт Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі № 802/82/16-а.

Таким чином, представник відповідачів, як і Міністерство юстиції України у відповіді на скаргу позивача, намагається звести суть спірних правовідносин лише до того, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.2014 року за № 25663/02 у частині заяви № 25663/02 фактично виконано.

Проте, позивач, окрім іншого, стверджує, що він оскаржує саме дії (бездіяльність) керівництва Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання та неналежного виконання своїх обов`язків.

Отже, саме Міністерство юстиції України у межах своїх повноважень повинно розглянути скаргу позивача, оскільки Міністерство юстиції України контролює діяльність Департаменту державної виконавчої служби, який належить до сфери його управління.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 (далі - Положення № 228, чинне на момент виникнення спірних правовідносин) Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Пунктом четвертим вказаного Положення передбачено, що Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема організовує розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються; забезпечує координацію виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України; здійснює контроль за діяльністю державних виконавців; забезпечує контроль за роботою структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері примусового виконання рішень.

Згідно з пунктом 1.1, 1.2 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 року № 790/к, Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, Положенням про Міністерство юстиції України, наказами Міністерства юстиції України та цим Положенням.

Відповідно до пункту 5.1 цього Положення Департамент державної виконавчої служби очолює директор, який в установленому порядку призначається на посаду і звільняється з посади Державним секретарем Міністерства юстиції України.

Таким чином, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ї керівництво не є безконтрольною самостійною організацією, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, тому є логічним звернення позивача до Міністра юстиції України на дії та бездіяльність керівництва Департаменту державної виконавчої служби, які на його думку діють з порушенням законодавства, не виконують належним чином свої функції та повноваження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розгляд скарги позивача належить до повноважень Міністерства юстиції України, однак прийняття рішення за результатами її розгляду є дискреційними повноваженнями Міністерства юстиції України.

При цьому, поняття відповіді являється оціночним, оскільки особа самостійно визначає її зміст та повноту наданої інформації, виходячи з конкретних обставин, власного життєвого досвіду, ціннісних орієнтацій і того чи іншого рівня розвитку правосвідомості.

Дослідивши зміст зазначеного листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № Я-22507/20.1/23 від 14.11.2018 року, суд зазначає, що відповідачем у листі не вказано мотивів відмови щодо всіх порушених у скарзі питань, не викладено обґрунтувань висновку про відсутність у діях (бездіяльності), зокрема керівництва Департаменту державної виконавчої служби та Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини порушень вимог законодавства, а також відсутні будь-які посилання на нормативно-правові акти, якими керувалась посадова особа під час проведення перевірки викладених у скарзі обставин. Фактично, відповідачем надано відповідь шляхом посилання на судові рішення у справах № 802/82/16-а та № 802/1462/16-а.

Разом із тим, суд зазначає, що в адміністративній справі № 802/82/16-а вже було розглянуто питання скасування постанови державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби № 44360795 від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17.04.2014 року, а тому достовірність зазначеної інформації, у силу частини четвертої статті 78 КАС України, не підлягає дослідженню у даній адміністративній справі.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, наведені у сукупності обставини розгляду поданої позивачем скарги від 12.10.2018 року свідчать про її неналежний розгляд та допущену посадовими особами Міністерства юстиції України бездіяльність.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, та з метою ефективного захисту прав позивача зобов`язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 12.10.2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 12.10.2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, спрямованої на адресу Міністра юстиції України - Петренка Павла Дмитровича.

Зобов`язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 12.10.2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01601);

Відповідач 2: Міністерство юстиції України (, адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01601).

Рішення у повному обсязі виготовлено: 07.02.2020 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна