Справа № 500/2701/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2701/19

03 лютого 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Онофрійчука Д.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03 серпня 1982 року по 03 липня 1984 року та з 25 лютого 1986 року по 24 квітня 1987 року; зобов`язати Головне правління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03 серпня 1982 року по 03 липня 1984 року та з 25 лютого 1986 року по 24 квітня 1987 року та провести перерахунок пенсії з 06 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 27.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №500/2701/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.12.2019 представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує, що відповідно запису №7, який міститься у трудовій книжці позивач працював на посаді шофера Гусятинської районної організації кролиководів з 03.08.1982. Згідно протоколу опиту свідків позивачу враховано періоди роботи в Гусятинській районній організації кролиководів з 03.07.1984 по 24.02.1986. Зазначив, що згідно запису №8 наказ про звільнення з роботи в зв`язку з переводом в АТК «РАИСТ» відсутній. Оскільки позивачем не надано жодних інших документів, що підтверджують період роботи в даній організації з 03.08.1982 по 24.04.1987, тому його не враховано для призначення пенсії.

Ухвалою суду від 24.12.2019 розгляд справи було відкладено.

Згідно довідки складеної секретарем судового засідання, судове засідання 20.01.2020 не проводилося у зв`язку із перебування головуючого судді у відрядженні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно заяви від 01.03.2018 позивачу призначено пенсію за віком згідно закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернувся до звернувся до Теребовлянського об`єднаного управління пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про зарахування періоду його роботи на посаді водія в Гусятинській районній організації кролиководів із 03.08.1982 по 24.04.1987 до стажу при призначенні пенсії, проте листом від 14.03.2018 №4/2-11 позивачу було відмовлено.

Дана відмова обґрунтована тим, що відповідно запису №7, який міститься у трудовій книжці він працював на посаді шофера Гусятинської районної організації кролиководів з 03.08.1982. Згідно запису №8 наказ про звільнення з роботи в зв`язку з переводом в АТК «РАИСТ» відсутній. Оскільки ним не надано жодних інших документів, що підтверджують період роботи в даній організації з 03.08.1982 по 24.04.1987, тому його не враховано для призначення пенсії.

06.11.2019 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про зарахування вищевказаного стажу роботи в Гусятинській районній організації кролиководів.

Листом від 11.11.2019 №828/Л-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про те, що згідно протоколу опиту свідків позивачу враховано періоди роботи в Гусятинській районній організації кролиководів з 03.07.1984 по 24.02.1986.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Статтею 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача (а.с. 9-10) позивач у відповідності до наказу від 03.08.1982 №17 позивач був прийнятий на посаду шофера Гусятинської районної організації кролиководів (запис №7).

Згідно запису №8 від 24.04.1987 позивач звільнений з роботи у зв`язку з переводом за його згодою в АТК "РАЙСТ".

Як зазначалося вище, позивач звертався до відповідача та просив його зарахувати період роботи на посаді водія в Гусятинській районній організації кролиководів з 03.08.1982 по 24.04.1987 до його страхового стажу, проте відповідачем згідно протоколу опиту свідків враховано лише період з 03.07.1984 по 24.02.1986, оскільки у трудовій книжці згідно запису №8 наказ про звільнення про звільнення з роботи у зв`язку із переведенням відсутній.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

При розгляді даної справи, суд також приймає до уваги пояснення надані свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так, ОСОБА_2 підтвердила факт роботи позивача на посаді водія в Гусятинській районній організації кролиководів до 1987 року, місяця звільнення не вказала, оскільки не пам`ятає.

ОСОБА_3 вказала, що працювала в період з 1978 по 2001 працювала в об`єднанні заготівельних підприємств товарознавцем, і під час роботи неодноразово використовували автотранспорт Гусятинської районної організації кролиководів, де позивач працював водієм. Підтвердила, що позивач з 1982 по 1987 працював на посаді водія в Гусятинській районній організації кролиководів.

Відтак, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зарахування спірного періоду є протиправною, і для відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03 серпня 1982 року по 03 липня 1984 року та з 25 лютого 1986 року по 24 квітня 1987 року та провести перерахунок пенсії з дати звернення із відповідною заявою, а саме з 06 листопада 2019 року.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03 серпня 1982 року по 03 липня 1984 року та з 25 лютого 1986 року по 24 квітня 1987 року.

Зобов`язати Головне правління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03 серпня 1982 року по 03 липня 1984 року та з 25 лютого 1986 року по 24 квітня 1987 року та провести перерахунок пенсії з 06 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Повне судове рішення складено 07 лютого 2020.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.