Справа № 200/9461/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року справа №200/9461/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року (повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/9461/19-а (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Управління), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 січня 2015 року по 15 травня 2016 року до страхового стажу роботу;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу роботи період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 січня 2015 року по 15 травня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що знаходився у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 січня 2015 року по 08 грудня 2016 року. В зв`язку з достроковим виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач приступив до виконання обов`язків судді міського суду з 16 травня 2016 року. При перевірки позивачем відомостей з довідки за формою ОК-5 було встановлено, що період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 січня 2015 року по 08 грудня 2016 року позивачу не було зараховано до страхового стажу роботи. Позивач вважає такі обставини порушенням прав на соціальне страхування та пенсійне забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, що і в обґрунтування позовних вимог. Посилається на те, що місцевий суд виклав суперечливі висновки в своєму рішенні, яке йому не зрозуміло.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 громадянин України, згідно з відомостями, зазначеним в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10), у позовній заяві зазначено фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Указом Президента України «Про призначення суддів» № 352/2013 від 27 червня 2103 року позивача було призначено, строком на п`ять років, у місцевих загальних судах на посаду судді Вугледарського міського суду Донецької області (а.с. 12).

Указом Президента України «Про призначення суддів» №271/2018 від 07 вересня 2018 року відповідно до частини 5 статті 126, частини 1 статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини 6 статті 147, абзацу 1 пункту 3 і пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивача було призначено на посаду судді Вугледарського міського суду Донецької області (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області, встановлено, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька - ОСОБА_2 (а.с. 15).

На підставі письмової заяви позивача про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, Наказом Вугледарського міського суду Донецької області №1-в від 08 січня 2015 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 » позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 січня 2015 року по 08 грудня 2016 року (а.с. 16).

У зв`язку з достроковим виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, Наказом Вугледарського міського суду Донецької області №9-к від 26 травня 2016 року «Про вихід з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 » позивач приступив до виконання обов`язків судці Вугледарського міського суду Донецької області з 16 травня 2016 року (а.с. 17).

Позивач у позовній заяві зазначив, що при перевірці відомостей з довідки за формою ОК-5 що перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 січня 2015 року по 08 грудня 2016 року не було зараховано до страхового стажу роботи.

З наданої позивачем довідки про застраховану особу за формою ОК-5, вбачається, що період лютий 2015 року - квітень 2016 року не включені до страхового стажу позивача (а.с. 24).

04 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою від 03 квітня 2019 року щодо зарахування зазначеного періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до страхового стажу роботу (а.с. 21).

Листом Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №58/Д-22-01-13 від 04 квітня 2019 року повідомлено позивача про необхідність звернутися за належністю до територіального органу управління соціального захисту населення для вирішення питання щодо подання відомостей за період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.22).

Позивач зазначає, що під час відпустки не звертався до органів соціального захисту населення, та виплат не отримував.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Вимогами ст. 21 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять у тому числі і від роботодавців.

У відповідності до ч. 5 ст. 21 Закону № 1058-IV центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування надають Пенсійному фонду інформацію для ведення персоніфікованого обліку в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціальною страхування.

В силу ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004 - дати набрання чинності законом) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року №794 (далі - Положення №794), визначено, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з п. 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 16 Положення №794 встановлено, що на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Персональна облікова картка фізичної особи повинна мати таку структуру: частина персональної облікової картки, де зберігаються анкетні дані про фізичну особу: ідентифікаційний номер; прізвище, ім`я та по батькові; дата народження: місце народження; стать; адреса постійного місця проживання; серія і номер документа, з якого взято відомості до персональної облікової картки: громадянство; номер домашнього телефону (за згодою); частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи: ідентифікаційний номер роботодавця; рік, за який внесено відомості; тривалість трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу роботи: сума заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно); розмір страхового збору (внесків) на пенсійне страхування за відповідний місяць; відомості, які підтверджують наявність особливих умов праці, які дають право на пенсію на пільгових умовах.

За приписами п. 3 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18 червня 2014 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562, далі - Положення №10-1), відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, Пенсійний фонд України, як орган який формує та веде Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування, не уповноважений самостійно проставляти позначки про сплату єдиного внеску та зарахування застрахованій особі страхового стажу.

Відповідно до п. 8 ст. 11 Закону №1058-ІV особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Згідно з п.2 ст.14 страхувальниками є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію, - для осіб, зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону.

Таким чином, якщо б позивач звернувся до органів, які уповноважені виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то відомості щодо страхового стажу, відповідно до законодавства, повинен був надавати до реєстру відповідний орган.

Статтею 16 Закону № 1058-IV закріплені права та обов`язки застрахованої особи, у п.5 якої зазначено, що особа має право звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами п. 8 Положення №10-1 передбачено, що у разі виявлення застрахованою особою некоректних відомостей в її обліковій картці (прізвище, ім`я, по батькові на поточний момент: реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження, місце народження: стать; громадянство; серія та номер паспорта: номер телефону (за згодою): адреса місця проживання) ця особа може подати до територіального органу Пенсійного фонду України особисто або через представника анкету застрахованої особи для внесення / зміни / уточнення даних в Реєстр (і) застрахованих осіб (далі - Анкета) за формою згідно з додатком 2 до цього Положення та документи, що підтверджують внесення / зміну / уточнення даних та належність помилкових даних цій особі (паспорт (інший документ, що посвідчує особу), трудова книжка, документ, який підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).

Таким чином, застрахована особа має право звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, шляхом надання анкети застрахованої особи за формою згідно з додатком 2 до Положення №10-1.

Суд погоджується з доводом позивача, що відповідь відповідача про необхідність звернутися за належністю до територіального органу управління соціального захисту населення для вирішення питання щодо подання відомостей за період перебування у відпустці по догляду за дитиною та сплатою останніми будь-яких платежів за застраховану особу, а також повідомляти відповідача про отриману інформацію, не містить посилань на жодний нормативний акт, який би передбачав обов`язок застрахованої особи вчиняти певні дії щодо уточнення відомостей чи надавалась управлінням соціального захисту населення певна інформація щодо застрахованої особи до пенсійного фонду України. Тобто, відповідач, відповідаючи на заяву відповідача підійшов до цього питання формально, та не надав належної обґрунтованої відповіді.

В той же час, як зазначено вище, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому відповідно до приписів частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Проте, як зазначив сам позивач, він до Управління праці та соціального захисту населення за виплатою відповідної допомоги (при народженні дитини або в період, коли виплачувалась також допомога по догляду за дитиною до досягнення трирічного віру, не звертався), зазначені виплати отримувала його дружина, за яку відповідний орган повинен був перераховувати страхові внески та якій трирічний період догляду за дитиною повинен бути зарахований до страхового стажу, оскільки допомога при народженні дитини сплачується протягом цього ж строку.

Таким чином, позивач не надав будь-яких відомостей, які б надавали можливість уточнити його страховий стаж.

Посилання позивача на підпункт 4 пункту 3-1 Розділу ХХV Перехідних положень Закону № 1058-IV про те, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не заслуговують до уваги, оскільки не стосуються спірних правовідносин: сплату страхових внесків (єдиного внеску) за осіб, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, запроваджено з 01.01.2005. Посилання апелянта на ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» також є хибними, оскільки цей закон на спірні правовідносини не розповсюджується.

Норми Кодексу законів про працю України є загальними по відношенню до Закону № 1058-IV, тому саме останній закон, як спеціальний, має пріоритетне застосування.

Суд не погоджується з твердженням позивача, що бездіяльність відповідача в даному випадку порушує його права на соціальне страхування та пенсійне забезпечення з огляду на те, що позивач не звертався до відповідача за реалізацією ним свого права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та/або накопичувальній системі пенсійного страхування, тобто питання включення спірного періоду до страхового стажу для розрахунку відповідних виплат може виникнути у майбутньому, якщо позивач звернеться за реалізацією ним свого права на страхові виплати, та надасть документи, що підтверджують його право на включення до страхового стажу спірних періодів.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 200/9461/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 06 лютого 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук