Справа № 460/2047/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2047/19 пров. № 857/11994/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Борискін С.А.,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

повний текст рішення складено 04.10.2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у відмові нарахувати і виплатити їй відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована згідно постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.03.2010 року у справі № 2а-103-2010; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй згідно із Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із березня 2012 року по вересень 2017 року в сумі 56905 грн 73 коп.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.10.2019р. позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована позивачу згідно постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.03.2010 у справі №2а-103-2010. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із березня 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 56905,73 грн. та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, позивач пропустила строк звернення до суду, при цьому не надала належних доказів наявності поважних причин пропуску такого строку. Вказує, що виплата нарахованих пенсійних виплат по рішеннях суду, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, здійснюється Державною казначейською службою України та її територіальними органами, відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, а тому ГУ ПФ України в Рівненській обл. є неналежним відповідачем по справі.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її безпідставною та необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.03.2010 у справі №2а-103/2010, що набрала законної сили 27.04.2011, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 22.05.2008 відповідно до ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", по ІІІ групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії, в зв`язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком та провести виплату (а.с.12-13). На виконання судового рішення відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачеві у січні 2012 року в сумі 57191,69 грн, а фактичну виплату пенсії , що не заперечувалось відповідачем, здійснено у лютому 2018 року (а.с.11). 07.08.2019 позивач звернулася до Зарічненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, з заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.03.2010 у справі №2а-103-2010 (а.с.14). Листом від 21.08.2019 №1568/02.9 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що у вересні 2012 року проведено перерахунок пенсії позивача та нараховано кошти в сумі 57191,69 грн. Сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, пенсійний орган повідомив позивача, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України (а.с.16).

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст.1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що основною умовою для виплати особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії)

При цьому, компенсація втрати частини доходів за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер.

Таким чином, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування відповідного доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, відмова пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за рішенням суду, викладена у листі № 1568/02.9 від 21.08.2019р., прийнята відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що пенсійний орган є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ПФ України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФ України.

Відповідно до ч.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМ України № 215 від 15.04.2015р., казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку обслуговує кошти фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, інших клієнтів та кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Звідси, орган державної казначейської служби є лише фінансовою установою, через яку здійснюється фінансування пенсійних виплат.

Щодо посилань апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З огляду на зазначене, та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Отже, в розглядуваній категорії справ строк звернення позивача до суду не обмежується будь-яким встановленим законом терміном.

З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 видно, що на виконання рішення суду пенсійним органом здійснено фактичну виплату перерахованої пенсії у 2018 році, хоча відповідний перерахунок пенсії проведено в 2012 році.

Таким чином, пенсійним органом порушено встановлені строки виплати нарахованої ОСОБА_1 пенсії (доходу), яка підлягала виплаті відповідно до рішення суду.

Щодо тверджень відповідача про те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до вимог Закону України Про гарантії держави з виконання судових рішень та постанови КМ України № 440 від 03.09.2014р. Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, якими передбачено інший механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні відносини не охоплюються дією зазначених нормативно-правових актів, оскільки предметом спору у розглядуваній справі є протиправність дій пенсійного органу щодо ненарахування компенсації на суму нарахованої, але несвоєчасно виплаченої пенсії.

Разом з тим, обов`язок пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (доходу) передбачений чинним законодавством, а тому протиправність дій щодо невиконання встановленого законом обов`язку не може бути видом цивільно-правової відповідальності та регулюватися нормами Цивільного кодексу України.

Також доводи апелянта про відсутність розрахунку компенсації спростовуються змістом позовної заяви, де наведено такий розрахунок.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі № 460/2047/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді М. А. Пліш
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 10.02.2020 року