Справа № 340/2423/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2423/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року (головуючий суддя Сагун А.В.)

у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Заваллівський графітовий комбінат" до відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ "Заваллівський графітовий комбінат", звернувся до суду з позовом до відповідача Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту накладеного на підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 р.;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна Приватного акціонерного товариства "Заваллівський графітовий комбінат", розташованого за адресою: Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева, 14, накладеного на підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 р.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач при завершенні виконавчого провадження не зняв арешт з майна. При зверненні до нього, повідомив, що надати детальну інформацію не має змоги, оскільки знищені матеріали виконавчого провадження, так як завершився строк зберігання завершених виконавчих проваджень.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року замінено первісного відповідача Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області - Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 51)

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 позов задоволено частково. Скасовано постанову Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 згідно якої накладено арешт на нерухоме майно Приватного акціонерного товариства "Заваллівський графітовий комбінат", розташованого за адресою: Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева та зобов`язано відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна Приватного акціонерного товариства "Заваллівський графітовий комбінат", розташованого за адресою: Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева, 14, накладеного на підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 р. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог обґрунтовано тим, що відсутність виконавчих проваджень в яких позивач виступає як боржник, свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання відносно позивача, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання. Відповідачем не надано доказів зняття арешту, накладеного на майно позивача - боржника у виконавчих провадженнях. Крім того, відповідно до положень ч.2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та скасував постанову Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 згідно якої накладено арешт на нерухоме майно Приватного акціонерного товариства "Заваллівський графітовий комбінат", розташованого за адресою: Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріали вищезазначених виконавчих проваджень знищено згідно актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2013, 13.02.2015, та 29.02.2016 року, тому встановити та стверджувати, що державним виконавцем при завершення виконавчих проваджень у постанові про закінчення або повернення не зазначено про зняття арешту накладеного в ході здійснення виконавчих дій не можна. Посилається на те, що відповідачами у справах про зняття арешту з майна є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно. Вважає, що третьою особою у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках передбачених законом виконують судові рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Згідно інформаційної довідки № 175804948, позивачу стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуженням об`єктів нерухомого майна, містяться відомості про арешт нерухомого майна, розташованого за юридичною адресою ПАТ "Заваллівський графітовий комбінат" - Кіровоградська, обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Соборна (Жовтнева), 14 (а.с. 10).

Підставою вказаного обтяження, стала постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Відповідача, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 850245 від 11.07.2008 (а.с. 10).

Згідно інформації Управління ДВС ГТУ юстиції у Кіровоградській області наданої позивачу виконавчі провадження стосовно ПАТ "Заваллівський графітовий комбінат" завершені протягом 2009, 2011, 2012 років.

Матеріали виконавчих проваджень стосовно позивача знищено згідно актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2013, 13.02.2015 та 29.02.2016, тому встановити з яких підстав відповідний арешт не був знятий неможливо (а.с. 8,9).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII, норми Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII, від 02.06.2016, норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), норми Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставин справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 02.06.2016 встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржувано постанови державного виконавця) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із частиною 1 статті 55 Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції бере о уваги, що виконавчі провадження, в рамках яких було накладено арешт на майно позивача, знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. При цьому, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні органів державної виконавчої служби області виконавчі провадження в яких боржником є позивач не перебувають ( а.с. 8, 34).

Цим обставина колегія суддів апеляційної інстанції дає наступну оцінку.

Згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до пункту 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Таким чином, знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.

Водночас, статтею 38 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Слід взяти до уваги, що частиною 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, від 02.06.2016 ( в редакції чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про зняття арешту з майна) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, від 02.06.2016 визначено підстави, за яких державний виконавець знімає арешт з усього майна або його частини:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині 6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Цей перелік є вичерпним.

При цьому, частиною 3 зазначеної вище статті Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що у разі виявлення в діях державного виконавця порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, начальник відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, виносить постанову про зняття арешту з майна.

В той же час, частиною 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, від 02.06.2016 зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Якщо на майно особи накладено арешт, і воно належить їй на праві власності, то така особа може звернутися з позовом до суду про зняття арешту з майна. Після розгляду справи, у разі задоволення такого рішення державний виконавець повинен зняти з такого майна арешт не пізніше наступного для, коли йому стало відомо про такі обставини (ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, від 02.06.2016).

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 прийнято у виконавчих провадженнях боржником в яких був позивач, які завершені протягом 2009, 2011, 2012 років та знищені відповідно до актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2013, 13.05.2015 (а.с. 8).

Разом з тим, арешт майна боржника є заходом забезпечення реального виконання виконавчого документу в межах виконавчого провадження. Натомість, на даний час вищевказані виконавчі провадження завершені (в 2009, 2011, 2012 роках) та відповідно до актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2013, 13.05.2015 - знищені. Водночас, відомості про арешт нерухомого майна позивача ( Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева, 14 ,) на даний час містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуженням об`єктів нерухомого майна.

В свою чергу, як правильно вказано судом першої інстанції, відсутність виконавчих проваджень в яких позивач виступає як боржник, свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання відносно позивача, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Матеріали справи не містять доказів зняття арешту, накладеного на майно позивача - боржника, хоча виконавчі провадження завершені протягом 2009, 2011, 2012 років, при цьому завершені виконавчі провадження знищені відповідно до актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2013, 13.05.2015 (а.с. 8).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних документів виконавчих проваджень (відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та ін.), суд позбавлений можливості встановити будь-яких інших учасників справи з метою залучення їх у справу для повного з`ясування обставин справи.

Водночас, виходячи з того, що виконавчі провадження були завершені в 2009, 2011, 2012 роках та відповідно до актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2013, 13.05.2015 - знищені, то відсутні докази будь-які докази, які давали б підстави для висновку про обґрунтованість накладення арешту нерухомого майна.

Наявна в матеріалах справи інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дійсно вказує на арешт нерухомого майна, а саме (а.с. 10-11):

- реєстраційний номер обтяження 7645091,

- зареєстровано: 29.07.2008 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України;

- підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №850245, 11.07.2008, підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Голового управління юстиції у Кіровоградській області;

- об`єкт обтяження: невизначено, адреса: Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева, 14,

- власник: ВАТ "Заваллівський графітовий комбінат", код 00282056, Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева, 14,

- заявник: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Голового управління юстиції у Кіровоградській області.

Натомість, зазначена інформація не дає можливості для визначення будь-яких інших учасників справи, крім позивача та відповідача - Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та скасування постанови Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №850245 від 11.07.2008 р. згідно якої накладено арештна нерухоме майно Приватного акціонерного товариства "Заваллівський графітовий комбінат", розташованого за адресою: Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Завалля, вул. Жовтнева та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття вказаного арешту

Щодо доводів відповідача відносно того, що відповідачами у справах про зняття арешту з майна є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а третьою особою у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках передбачених законом виконують судові рішення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 287 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно із Положенням про Державну виконавчу службу України, затвердженим постановою КМУ № 229 від 02 липня 2014 року, Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до закону.

З 07 квітня 2015 року вищевказане Положення про ДВС втратило чинність у зв`язку із прийняттям постанови КМУ № 150 від 31 березня 2015 року, якою погоджено пропозицією Міністерства юстиції щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Наказом Міністерства юстиції від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Тому в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби.

Отже, судом першої інстанції правильно визначено відповідачем Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду першої інстанції по суті є правильним, тому скасуванню не підлягає; права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду ст. 272, 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23.01.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова