Справа № 200/78/20-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 р. Справа№200/78/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 )

до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13, код ЄДРПОУ 42169323)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заяву ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною відмову Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;

- зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити переведення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого 07.11.2014 року з часу звернення до відповідача із заявою про переведення пенсії, тобто з 20.08.2019 року.

08 січня 2020 року судом постановлено ухвалу про призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку встановленому статтями 257, 258 КАС України.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є пенсіонером, отримує пенсію за віком та перебуває на обліку у відповідача. Зазначає, що чоловік - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на обліку в Покровському об`єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України. Позивач постійно з чоловіком мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , куди переїхали з чоловіком в червні 2014 року з міста Макіївки. Зазначає, що на той час довідки осіб тимчасово переміщених з непідконтрольної території ще не видавали, а тому чоловік ОСОБА_2 не зміг отримати відповідну довідку. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Зазначає, що повністю перебувала на утриманні чоловіка, та після його смерті, позивач втратив істотну частину доходів тому, що пенсія чоловіка значно перевищувала пенсію та була постійним та систематичним джерелом для існування, матеріальне становище позивача значно погіршилось.

20.08.2019 року позивач звернувся до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою щодо перерахунку пенсії, а саме перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.08.2019 року, рішенням відповідача позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, оскільки, факт місця проживання, вказаний в довідці, неможливо підтвердити документально (місце проживання згідно копії паспортних даних ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 ), довідки в пенсійній справі померлого годувальника про фактичне місце проживання в м. Мирнограді відсутні.

З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, вважає його протиправним та таким, що порушує конституційні права позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду були наданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що ОСОБА_2 30.10.2014 року вказав місце фактичного проживання в АДРЕСА_1 . Тобто, згідно з матеріалами пенсійних справа ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , заявами про виплату пенсії, які були написані 30.10.2014 року, зазначені чоловік та дружина мешкали по одному адресу в АДРЕСА_1 .

Також вказує, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке було видане Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції 08.11.2014 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 м. Макіївка Донецької області. Таким чином, довідка координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград № 467 від 20.08.2019 року про їх спільне проживання та домогосподарство за відсутності в пенсійній справі ОСОБА_2 довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, вважається такою, що не відповідає дійсності. Посилаючись на приписи пункту 4.2 постанови Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» зазначає, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформления прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обгрунтованість їх видачі.

З урахуванням викладеного відповідач вважає, що діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , знаходиться на обліку в Покровському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 30.10.2014 року та отримує щомісячно пенсію за віком. Місцем реєстрації позивача відповідно до паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці Донецької області 06.10.1999 року, визначено: АДРЕСА_4 .

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 08 листопада 2014 року серія НОМЕР_3 (а.с. 15).

Відповідно до довідки комітету органів самоорганізації населення м. Мирноград від 20 серпня 2019 року № 467 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно та вели спільне домогосподарство за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Судом встановлено, що позивач 20 серпня 2019 року звернувся до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перерахунок пенсії, а саме перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28 серпня 2019 року, рішенням відповідача № 160733 позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії та перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка (а.с. 12, 13).

Зі змісту спірного рішення вбачається, що для перерахунку пенсії позивачем були надані наступні документи: заява про перерахунок пенсії № 2099 від 20.08.2019; довідка про сумісне проживання з померлим чоловіком № 467 від 20.08.2019; копія паспорту та коду; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про смерть; копія довідки внутрішньо переміщеної особи; копія картки платника податків померлого чоловіка.

Відповідачем у рішенні зазначено, що заявницею надана довідка №467 від 20.08.2019 про сумісне проживання з чоловіком в АДРЕСА_1 ). Так як факт місця проживання, вказаний в довідці, неможливо підтвердити документально (місце проживання згідно копії паспортних даних ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 ), довідки в пенсійній справі померлого годувальника про фактичне місце проживання в м. Мирнограді відсутні, не можливо прийняти до уваги надану заявницею довідку № 467 від 20.08.2019 про сумісне проживання з чоловіком.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058 IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058).

Відповідно до преамбули зазначеного закону, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно із статтею 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону № 1058 пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, спірним питанням у даній справі є правомірність відмови у переводі позивача з пенсії за віком на пенсію за втратою годувальника.

Відповідно до приписів статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів статті 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Статтею 38 зазначеного закону визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846 затверджений «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.11 Порядку № 2-11 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Згідно з приписами статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Суд наголошує на тому, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ч.2 ст. 2 Закону).

Згідно з положеннями розділу IV Порядку № 2-11, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (п. 4.1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 2-11 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем виконані вимоги законодавчих актів, щодо переводу з одного виду пенсії на інший та у повному обсязі надані відповідні документи.

Слід зазначити, що перекладання власних прав та обов`язків, як суб`єкта владних повноважень на фізичну особу пенсіонера, що призводить до звуження прав фізичної особи є неприпустимим.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України Права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки Намібії зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey 18.12.1986) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш смертним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіка Молдова та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони (тобто є окупованою) (Mozer v . the Republic of Moldova and Russia 23.02.2016).

Отже, оскільки право позивача, як право на пенсію, ґрунтується на положеннях Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідач в своєму рішенні про відмову в перерахунку пенсії від 20 серпня 2019 року № 160733 посилається на те, що не можливо підтвердити факт сумісного (спільного) проживання позивача та її померлого у 2014 році чоловіка. При цьому, не бере до уваги надані документи щодо спільного проживання, та вимагає від громадянина вчинення певних дій, нехтуючи власними правами та обов`язками щодо перевірки тих чи інших даних.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України, усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 20 серпня 2019 року № 2099 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідач діяв не у спосіб, визначений Конституцією України, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, суд зазначає, що нарахування (визначення розміру) і виплата сум пенсій, у тому числі пенсії по втраті годувальника є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України.

Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись статтею 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд, зокрема:

- визнати протиправною відмову Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;

- зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити переведення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого 07.11.2014 року з часу звернення до відповідача із заявою про переведення пенсії, тобто з 20.08.2019 року.

З урахуванням викладено та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 серпня 2019 року № 160733 «Про відмову в перерахунку пенсії» ОСОБА_1 ; та зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 серпня 2019 року № 2099 про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 ) до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13, код ЄДРПОУ 42169323) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 серпня 2019 року № 160733 «Про відмову в перерахунку пенсії» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 серпня 2019 року № 2099 про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника з врахуванням довідки комітету органів самоорганізації населення м. Мирноград від 20 серпня 2019 року № 467 та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок на користь ОСОБА_1 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 лютого 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова