Справа № 280/3975/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАМІНУ СТОРОНИ ВИКОНАВЧОГО ПРОВАДЖЕННЯ

05 лютого 2020 рокуСправа № 280/3975/19
м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., при секретарі судового засідання Дєткові Р.О.,

за участю:

позивача - Куща С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 по справі №280/3975/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено у повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 скасовано та прийнято нову постанову, якою стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2019 р. по 23.10.2019 р. в розмірі 60384,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

28.01.2020 на виконання постанови зазначеного судового рішення Запорізьким окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист.

29.01.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні. Заява мотивована тим, що 18.07.2019 відбулась перша сесія сьомого скликання Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на якій прийнято рішення №10 «Про початок реорганізації Григорівської сільської ради шляхом приєднання до Новоолександрівської сільської ради», внаслідок чого припинила свою діяльність Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області та відбувається її ліквідація. Правонаступником прав та обов`язків Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області є новостворена Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області.

Позивач у судовому засіданні підтримав подану заяву та просить її задовольнити.

Для розгляду питання щодо заміни сторони виконавчого провадження, судом призначене судове засідання на 05.02.2020 о 09 год. 15 хв., про що повідомлено учасників справи.

Представники відповідача та зацікавленої особи явку своїх представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи норми ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 05.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи та заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, судом встановлено наступне.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області перебуває в стадії припинення з 30.07.2019.

Відповідно до Рішення Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18.07.2019 за №10 "Про початок реорганізації Григорівської сільської ради шляхом приєднання до Новоолександрівської сільської ради" почата процедура реорганізації Григорівської сільської ради шляхом приєднання до Новоолександрівської сільської ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Григорівської сільської ради, визначено голову комісії з припинення/ліквідатора.

Листом Управління Державної казначейської служби України у Запорізькому районі Запорізької області від 31.01.2020 № 02-45-06/172 повернуто заявнику, ОСОБА_1 , оригінал виконавчого листа №280/3975/19, виданого 28.01.2020 Запорізьким окружним адміністративним судом на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Підставою для повернення виконавчого документа зазначено відсутність в управлінні, станом на 31.01.2020, рахунків по Григорівській сільській раді Запорізького району Запорізької області.

Відповідно до пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 із змінами та доповненнями, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання.

При вирішення заяви, суд керується позицією Конституційного Суду України щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, у рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статтею 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України „Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Крім того, суд звертає увагу на Рекомендації № Rec 16 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про виконання адміністративних рішень і судових рішень в області адміністративного права, в розділі II Рекомендацій «Виконання судових рішень, що стосуються адміністративних органів» зазначено, що Держави-члени повинні забезпечити, щоб адміністративні органи виконували судові рішення в розумні терміни. Щоб повністю виконати судові рішення, адміністративні органи повинні вживати всіх необхідних заходів відповідно до законодавства (пункт а). У випадку невиконання адміністративним органом судового рішення, повинна бути передбачена відповідна процедура забезпечення виконання даного рішення (пункт b).

Пунктом 54 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень передбачено, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини, право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

Також суд враховує практику застосування Європейським судом з прав людини Конвенції про захист прав людини і основних свобод, так Суд зазначив про неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини (справа Жовнер проти України, заява №56848/00, пункт 33). Суд також відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Суд звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії», заява №589498/00, пункт 34).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (заява №18357/91, пункт 40), «Деркач та Палек проти України» (заяви № 34297/02 та №39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy», заява № 22774/93, пункт 74).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09, пункт 39). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява №49429/99, пункт 52).

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява №38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві («Михайленки та інші проти України», пункт 45, «Лисянський проти України», пункт 19, «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18,19, «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, «Р. Качапор та інші проти Сербії». Внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.

Варто також згадати, що у 2019 році Судом також винесено ряд рішень, у яких констатовано порушення пункту й статті 6 Конвенції у зв`язку тривалим невиконанням або неповним виконанням рішень національних судів та відсутність у зв`язку із цим ефективного засобу правового захисту, зокрема, Gasanov and Nikulin v. Russia (№16941/07, 59053/11), Besleaga and Vankay v. Romania (№35723/03, 45096/09), Anankin and Others v. Russia (№79757/12), Hodzic and Sirco v. Bosnia and Herzegovina (№34526/15, 34530/15), Balic and others v. Bosnia and Herzegovina (№ 44080/16), Katic and others v. Bosnia and Herzegovina (№ 50972/16).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.12.2019 у справі №757/42871/15-а (провадження № К/9901/29728/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З огляну на вищевикладене та враховуючи те, що Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, то суд вважає за можливе, допустити заміну відповідної сторони виконавчого провадження її правонаступником.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.241, 243, 248, 379 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №280/3975/19, - задовольнити.

Допустити заміну сторони виконавчого провадження - боржника: Григорівську сільську раду Запорізького району Запорізької області її правонаступником - Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 60; ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2020.

Суддя М.С. Лазаренко