Справа № 160/10474/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача Дробота Є.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ФАБРИКА НЕТКАНИХ МАТЕРІАЛІВ" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 30.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Представник ГУ ДФС у Дніпропетровській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що у 2017 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Таким чином, встановлені підпунктом 12.1.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу вимоги щодо оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків і зборів або змін (плановий період), не поширюються на прийняті органом місцевого самоврядування на виконання Закону України №1791-VІІІ від 20.12.2016 року рішення про встановлення місцевих податків на 2017 рік. Отже, ГУ ДФС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
За клопотанням Дніпровської міської ради ухвалою суду від 06.12.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровську міську раду (далі - третя особа).
Третя особа надала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що рішенням Дніпровської міської ради від 21.02.2018 року №8/30 Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року №13/27 Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста збільшено ставки земельного податку, зокрема, за кодом цільового призначення земель 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості до 2,3% нормативної грошової оцінки. Вказане рішення прийняте на підставі Податкового кодексу України, Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Закону України від 07.12.2017 року №2245-VІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році. Згідно з пунктом 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07.12.2017 року №2245-VІІІ у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.
22.11.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 06.12.2019 року; 06.12.2019 залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.12.2019 року; 27.12.2019 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 23.01.2020 року; 23.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.02.2020 року.
В судовому засіданні 06.02.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Повноважні представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.01.2018 року №21/230118/03-07 цільове призначення вищевказаної земельної ділянки класифіковано за кодом 11.02 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» (а.с. 47).
З матеріалів справи встановлено, що 06.02.2018 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік, в якій ТОВ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ФАБРИКА НЕТКАНИХ МАТЕРІАЛІВ" при обчисленні суми земельного податку по земельній ділянці площею 3,3137 га застосовано ставку земельного податку 1 % від нормативної грошової оцінки (14852937,79 грн.), у зв`язку з чим річна сума земельного податку склала 492181,80 грн.
25.06.2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності по платі на землю ТОВ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ФАБРИКА НЕТКАНИХ МАТЕРІАЛІВ".
У висновку акту перевірки зазначено, що дані перевірки свідчать про заниження суми податкових зобов`язань з плати за землю (земельний податок) за 2018 рік на загальну суму 512689,37 грн., внаслідок неправильного застосованих ставок податку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Підпунктом 270.1.1. пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до підпункту 271.1.1. пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
На підставі пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
На підставі підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Підпунктом 12.4.3. пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Податкове законодавство України ґрунтується на принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9. пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).
Дніпровською міською радою прийнято рішення від 06.12.2017 року №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста».
21.02.2018 року Дніпровською міською радою прийнято рішення №8/30 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яке набрало чинності з 01.03.2018 року. Згідно з додатком №1 до рішення міської ради від 21.02.2018 року №8/30, ставка земельного податку для земель промисловості для юридичних осіб за земельні ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та інше промисловості встановлена у розмірі 2,3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі (пункт 11.02).
В позовній заяві позивач вказує, що зазначене рішення не підлягає застосуванню, оскільки воно прийнято органом місцевого самоврядування без додержання положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.
З цього приводу суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року (набрав чинності 01.01.2017 року) установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Аналогічні положення закріплені і Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 року № 2245-VIII (далі Закон № 2245-VIII,) який набрав чинності 01.01.2018 року. Так, пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №2245-VIII встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Отже, у 2017 - 2018 роках законодавцем зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, внаслідок чого, у вказаний період були відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Таким чином, у період з 01.03.2018 року згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №13/27, в редакції рішення від 21.02.2018 року №8/30, ставка земельного податку для земель промисловості для юридичних осіб за земельні ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та інше промисловості мала бути розрахована позивачем на рівні 2,3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі.
Водночас, суд критично оцінює твердження позивача про те, що камеральна перевірка проведена не строки, які передбачені пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України, оскільки дана обставина не впливає на суть виявлених порушень під час такої перевірки та не звільняє позивача від сплати земельного податку з 01.03.2018 року на рівні 2,3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ФАБРИКА НЕТКАНИХ МАТЕРІАЛІВ" не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 10 лютого 2020 року

Суддя М.В. Бондар