Справа № 800/234/17
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 лютого 2020 року

Київ

справа №800/234/17

адміністративне провадження №Зі/9901/16/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М. розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І. у справі № 800/234/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконними та скасування рішення від 29.08.2017 № 2560/0/15-17, поновлення на посаді судді,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Верховного Суду знаходиться справа № 800/234/17 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення від 29.08.2017 № 2560/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червонозаводського районного суду м. Харкова на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» та поновити її на посаді судді.

На підставі протоколу про автоматизований розподіл справи від 25.01.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Мороз Л.Л., судді: Берназюк Я.О., Гімон М.М., Гриців М.І., Бучик А.Ю.

На підставі протоколу про повторний автоматизований розподіл справи від 02.11.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Білак М.В., суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В., Смоковича М.І., Уханенка С.А.

28.01.2020 на адресу Верховного Суду надійшли заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Білак М.В., Губській О.А., Калашніковій О.В., Смоковичу М.І., Уханенку С.А.

Заяви мотивовані тим, що заявлений у цій справі позов до Вищої ради правосуддя не підлягає розгляду жодним із суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки до компетенції відповідача згідно із Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 № 193-IX, входять повноваження з приводу вирішення питань дисциплінарного провадження щодо судді, звільнення судді, тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, проведення відбору суддів тощо. Аналіз таких повноважень, на думку позивача, свідчить на користь висновку про те, що судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не відповідають принципам неупередженості та безсторонності при розгляді справи за участю Вищої ради правосуддя, оскільки здійснення ними (суддями) професійної діяльності залежить від компетенції вказаного органу державної влади.

Верховний Суд ухвалою від 03.02.2020 визнав заяви позивача про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В., Губської О.А., Калашнікової О.В., Смоковича М.І., Уханенка С.А. необґрунтованими.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2020 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І. у справі № 800/234/17 передано для вирішення судді Шипуліній Т.М.

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіряючи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І. у справі № 800/234/17, суд дійшов висновку, що вона не може бути задоволена, з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Судом не встановлено будь-яких з вищенаведених обставин, які б давали підстави для відводу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І., визначеного у складі колегії суддів для розгляду цієї справи.

Доводи ОСОБА_1 , наведені в заяві про відвід, фактично унеможливлюють прийняття до розгляду цієї справи будь-яким складом суду.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12.10.1978), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п`ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Частиною другою статті 125 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який набрав чинності 30.09.2016), якій кореспондує частина друга статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, визначено, що найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд.

У відповідності до частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

З огляду на викладене, процесуальним законом визначено, що за правилами інстанційної юрисдикції, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У статті 20 параграфу 2 Законодавчого інструментарію щодо конфліктів інтересів Ради Європи зроблено такий виняток: «Приватні інтереси не складають конфлікту інтересів, якщо всі інші судді в країні мали би такий самий конфлікт інтересів».

Отже, при розгляді конкретної справи не утворює конфлікту інтересів такий приватний інтерес, який мають усі інші судді.

Таким чином, у ситуації, що розглядається, справу неможливо буде передати будь-якому іншому судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, адже всі судді матимуть той самий приватний інтерес.

Враховуючи викладене, обставини, якими позивач обґрунтовує заяву про відвід складу суду, не дають підстав для висновку про упередженість та необ`єктивність судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про відвід судді Смоковича М.І. необхідно відмовити.

Керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І. у справі № 800/234/17 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконними та скасування рішення від 29.08.2017 № 2560/0/15-17, поновлення на посаді судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду Т.М.Шипуліна