Справа № 160/8953/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року Справа № 160/8953/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач-1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_3 , позивач-2), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач-3) звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання незаконною бездіяльності Дніпровської міської ради (далі - Дніпровська міськрада, відповідач) щодо зняття з балансу 43/100 будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності позивачам;
- зобов`язання відповідача розглянути питання щодо знаття з балансу 43/100 будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності позивачам, та складається з кімнати площею 19,2 кв.м., кімнати площею 7,9 кв.м., кухні площею 9,1 кв.м., вбиральні площею 3,7 кв.м., коридору площею 5,6 кв.м.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі звернулись до відповідача із заявою про зняття з балансу належної їм 43/100 частин будинку, але відповіді не отримали, тому вважають незаконною бездіяльність відповідача.
Ухвалою суду від 18.09.2019р. справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
25.11.2019р. ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін відмовлено.
Відповідач надав до суду відзив, у якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити посилаючись на те, що ним розглянуто заяву позивачів та надано відповідь.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 є власниками 43/100 (у кожного по 43/300) частини житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.05.2010 року та ухвали суду від 04.01.2011 року по справі №2-245/10, а також Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8715124, №8715102, №8715073 від 04.02.2015 року.
57/100 частини вказаного будинку залишилось у комунальній власності міської ради у м.Дніпрі, якою користується громадянка ОСОБА_4 за договором найму.
На теперішній час весь будинок знаходиться на балансі Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району м.Дніпра.
Як зазначають позивачі, відповідач балансоутримувачем є формально, а фактично вони самостійно утримують своє майно, проводять капітальні та поточні ремонти, забезпечують управляння будинком, несуть відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
У зв`язку з чим, 20.03.2019 року позивачі звернулись до Дніпровської міської ради із заявою про зняття з балансу належної їм 43/100 частин будинку, але відповіді не отримали.
Позивачі, вважаючи ненадання відповіді відповідачем незаконною бездіяльністю, звернулись до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про надання відповіді на заяву позивачів, на підтвердження чого надав її копію за вихідним № 3/16-1849 від 26.04.2019 р. та копію реєстру списання конвертів за квітень 2019 року.
Проте, суд звертає увагу, що на заяву позивачів, яка надійшла до Дніпровської міської ради 20.03.2019 р. та зареєстрована за вхідним №35/369 (а.с.25) відповідач нібито оформив відповідь 26.04.2019 р., тобто з порушенням термінів, визначених Законом України "Про звернення громадян". Інших доказів дати надходження/оформлення заяви позивачів відповідачем не надано.
При цьому, суд окремо звертає увагу, що наданий відповідачем реєстр списання конвертів за квітень 2019 року не є доказом направлення відповіді на заяву позивачів у розумінні Закону України "Про звернення громадян", Правил надання поштового зв`язку (затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р. зі змінами), ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства. Такими доказами, зокрема, можуть бути розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), реєстр поштових відправлень (в тому числі, згрупованих), поштове повідомлення про вручення тощо. Інших доказів надання/направлення відповіді позивачам відповідачем не надано.
Одночасно, з відзиву на позовну заяву та доданої до нього відповіді за вихідним №3/16-1849 від 26.04.2019 р. вбачається відмова у задоволенні заяви позивачів з посиланням на Порядок зняття з балансу підприємств - балансоутримувачів житлового фонду об`єктів нерухомого майна житлового призначення у місті, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради №50/22 від 21.06.2017 р. (далі - Порядок).
Так, посилаючись на Порядок, відповідач зазначає, що не підлягає зняттю з балансу підприємств-балансоутримувачів житлового фонду частина малоквартирного житлового будинку, у якому не всі квартири приватизовані або належать до приватного сектора.
Також, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України №301 від 20.04.2016 "Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирнгих будинків", відповідач зазначає, що зняття з балансу частин садибних (індивідуальних) житлових будинків не передбачено. При цьому, тут же відповідач вказує, що будинок позивачів не належить до багатоквартирних.
Враховуючи, що відзив та відповідь відповідача містить протиріччя, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст.8 Конституції України).
Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Як зазначено у рішенні вище, позивачі є власниками 43/100 частини будинку АДРЕСА_1 ) на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.05.2010 р. по справі № 2-245/10.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу, комплексу будівель і споруд є власник, або юридична особа, що за договором із власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну й іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки засобів, необхідних для своєчасного проведення капітального, поточного ремонтів і утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію відповідно до закону.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам по 43/300 кожному, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8715124, №8715102, №8715073 від 04.02.2015 року та територіальній громаді міста (57/100 частин) - Дніпровській міській раді.
Отже, Порядок, затверджений Дніпровською міською радою, дії та відповідь останньої (відповідача по справі) вчинені насупроти нормам діючого законодавства України, зокрема нормам Конституції України, Цивільного кодексу України тощо, з наведених вище підстав.
Відтак, надання/направлення відповіді на заяву позивачів, яка надійшла до Дніпровської міської ради 20.03.2019 р. та зареєстрована за вхідним №35/369, не підтверджено в ході розгляду адміністративної справи.
За викладених обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву позивачів, яка надійшла до Дніпровської міської ради 20.03.2019 р. та зареєстрована за вхідним №35/369, відповідно до норм діючого законодавства України, зокрема Конституції України, Цивільного кодексу України Закону України "Про звернення громадян" тощо та надати/направити відповідь з дотриманням норм Закону України "Про звернення громадян" та Правил надання поштового зв`язку (затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р. зі змінами).
Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вказаних норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно не розглянув питання щодо знаття з балансу 43/100 будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності позивачам.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодекса адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, суд виходить з того, що вимога про визнання рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень незаконним, неправомірним, тощо, є різними словесними виразами одного і того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме: визнання рішення, дій або бездіяльності незаконним, в даному випадку суд ототожнює вимогу позивача - про визнання протиправною бездіяльності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.9, 77-78, 139, 241-246, 260-263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстровану 20.03.2019 за вхідним №35/369, і не зняття з балансу 43/100 будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути по суті заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка надійшла до Дніпровської міської ради 20.03.2019 р. та зареєстрована за вхідним №35/369, розглянувши питання щодо знаття з балансу 43/100 будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та складається з кімнати площею 19,2 кв.м., кімнати площею 7,9 кв.м., кухні площею 9,1 кв.м., вбиральні площею 3,7 кв.м., коридору площею 5,6 кв.м., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова