Справа № 160/12140/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Піддубцеві О.В.
представника позивача Молчанової А.В.
представника відповідача Чабан О.В.
розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Крукс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання на 23.12.2019 р. о 10:20 год.
21.12.2019 р. через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якої просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на встановлені під час перевірки порушення щодо нереальності здійснення господарських відносин, що сприяло визначенню податковим органом податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
У підготовче судове засідання 23.12.2019 р. прибули представників сторін.
У судовому засіданні представником позивача було отримано копію відзиву на позовну заяву, з огляду на що суд відклав розгляд справи до 12:00 год. 15.01.2020 р.
У підготовче судове засідання 15.01.2020 р. прибули представників сторін.
Представником позивача було подана відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої вимоги позову підтримує та вказує, що відповідач у своєму відзиві не навів жодних заперечень стосовно доводів позовної заяви, а отже на переконання позивача, фактично визнав обставини, які в ній викладені.
Для ознайомлення представником відповідача з відповіддю на відзив на позовну заяву, розгляд справи відкладено до 11:20 год. 05.02.2020 р.
У підготовче судове засідання 05.02.2020 р. прибули представників сторін.
За письмовою згодою представників сторін, суд перейшов до розгляду справи по суті у той самий день згідно положень ч. 7 ст. 181 КАС України.
Представник позивача вимоги позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 62.1.3 п. 6.2.1 ст. 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п. 75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Перевіркою встановлено відсутність факту реального вчинення господарської операції по взаємовідносинам з ТОВ «МКМ ПРЕМІЯ», здійснення безпідставного оформлення господарської операції з даним контрагентом, а саме встановлені порушення ПП «КРУКС»:
1. пп.134.1.1, п.134 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток за 2016 рік у сумі 70 231 грн.,
Оцінюючи вказане рішення на предмет його відповідності закону, суд виходить з наступного.
З аналізу ЄРПН встановлено, що на адресу ПП «КРУКС» контрагентом-постачальником ТОВ «МКМ ПРЕМІЯ» виписані та зареєстровані наступні накладні: №13 від 04.04.2016 р., №71 від 31.03.2016 р., №15 від 09.03.2016 р., №18 від 16.02.2016 р., №7 від 08.02.2016 р., №21 від 22.01.2016 р., №10 від 12.01.2016 р.
Відповідно до АІС «Податковий блок» та «Детальної інформації по платнику ПДВ щодо результаті автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» у ПП "КРУКС задекларовані взаємовідносини з ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" за період січень - квітень 2016 року:
Вперше підприємством ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" подана податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року з однаковими сумами податкового кредиту і податкових зобов`язань 3183212 грн: податковий кредит сформований за рахунок І постачальника, яким відображено постачання рибної продукції (оселедці, консерви рибні, ікра тощо): податкові зобов`язання відображені по 6 покупцям, яким відображено постачання запчастин (муфта, з`єднувач, хомут, електроди, гайки, листи, поковка, тощо).
Остання податкова декларація з ПДВ подана підприємством за період червень 2016 року.
Податкові декларації ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" з ПДВ підписані ОСОБА_1 (керівник).
Інформація щодо наявності основних фондів у підприємства відсутня. ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" не подавало фінансовий звіт ф. 1 «Баланс» та/або фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва ф. І-м. Кількість працюючих у лютому березні 2016 року становила 1 особа.
Згідно ЄРПН встановлено, шо основними постачальниками ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" протягом січня-квітня 2016 року було 3 контрагента, по яким відображено придбання наступних товарів:
-ТОВ "КОРТЕС 2000" (код СДРПОУ 37087862) - овочі свіжі (помідори, перець солодкий, огірки, огірки, баклажани), цитрусові (апельсини, лимони, мандарини), банани, загальною вагою - 1180766,85 кг.;
При цьому, у податкових зобов`язаннях підприємства відображено реалізацію на 34 контрагента-покупця товарів, які не придбавались та не могли бути вироблені з урахуванням кількості працівників, відсутності основних фондів.
Відповідно до проведеного аналізу ЄРПН встановлено, що ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" за весь час фінансово-господарської діяльності не придбавало товари, які були відображені у податковому кредиті ПП "КРУКС", тобто дослідити походження даних ТМЦ, на думку відповідача, не є можливим, а виробити їх власними силами з урахуванням специфіки товарів, а також кількості працюючих та основного виду діяльності, підприємство не могло.
За таких обставин, податковий орган у Акті перевірки зазначив, що первинні документи, які складені ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" по взаємовідносинам з ПП "КРУКС" є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати здійснення будь - яких господарських операцій між вказаними підприємствами.
Отже, ПП "КРУКС" при укладанні договорів з ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ" на придбання товарів не мало підтверджень ділової репутації, гарантій виконання зобов`язань, необхідних ресурсів та відповідного досвіду інших ознак комерційної привабливості для обрання ПП "КРУКС саме цього контрагента.
Вищезазначене свідчить про те, що досліджувані господарські операції не містять розумних економічних причин (ділової мети), тобто відсутня кваліфікуюча ознака господарської діяльності отримання доходу. Таким чином, вони не можуть вважатися вчиненими в межах господарської діяльності платника податків, оскільки для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою.
Перевіркою встановлено відсутність факту реального вчинення господарських операцій взаємовідносинам ПП "КРУКС" з ТОВ "МКМ ПРЕМІЯ". Укладені договори ПП "КРУКС" з ТОВ «МКМ ПРЕМІЯ» не опосередковується реальним виконанням операцій, що становить його предмет, а досліджені операції спрямовані на документальне оформлення постачання товарів, та не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених ними. Метою їх оформлення є мінімізація податкових зобов`язань ПП "КРУКС".
Згідно фінансовому звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік у ПП "КРУКС" (вх, № 927033910 від 24.02.2017 р.) запаси в рядку 1100 на початок року 01.01.2016 р. становили 731,9 тис. грн., на кінець періоду 31.12.2016 запаси в рядку 1100 становили 849,6 тис.грн.
Слідовно на вказану суму податковим органом було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, про що зазначено у спірному податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Системний аналіз вказаної норми свідчить, що лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. А для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою: створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів; удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
В ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказано, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) визначений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88.
Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629).
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів, робіт, послуг з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердження цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Законом встановлено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального отримання товарів від контрагента, не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірним постачальником.
Адже, за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Позивачем не надано жодних пояснень щодо спірних господарських операцій, їх обсягу та змісту, а лише долучено первинну документацію у вигляді копій Договорів поставки товару (електрообладнання) №МКМ-1 від 11.01.2016 р., №МКМ-2 від 20.01.2016 р., №МКМ-3 від 05.02.2016 р., №МКМ-4 від 15.02.2016 р., №МКМ-6 від 18.03.2016 р., №МКМ-5 від 04.03.2016 р., №МКМ-7 від 01.04.2016 р., специфікації до Договорів поставки, видаткові накладні та рахунки-фактури до зазначених договорів.
Суд не приймає доводи позивача про протиправність висновків податкового органу з підстав неможливості встановити кінцевого виробника спірного товару, оскільки відповідачем не зазначено даних щодо періоду за який було досліджено асортимент та обсяг придбання продукції постачальником, щодо дослідження залишків на складах на предмет зберігання на них раніше закуплених товарів, щодо дослідження історії взаємовідносин контрагента з усіма його постачальниками, перепродажу товару від одного до іншого, оскільки далі позивач вказує, що податковий орган не мав цього робити і не мав для того відкритих ресурсів.
Позивач, зазначаючи протилежні за змістом судження в запереченнях висновків перевірки, свої аргументи відносно суті виявлених порушень, не викладає та жодним чином їх не спростовує.
При цьому, судом встановлено, відображено у тексті Акту перевірки та позивач у тому був обізнаний, що на час проведення перевірки первинні документи, що запитувались у підприємства на підставі запиту, були відсутні, оскільки не були надані.
Такі документи також відсутні в матеріалах справи, оскільки обсяг поданої документації підприємства, яка перелічена вище, в якості додатків до позову та без відповідних пояснень (в тому числі але не виключно) є недостатнім для формування висновку про реальність здійснення господарських відносин зі спірним контрагентом.
Як встановлено під час розгляду справи, позивач як платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів не керувався належною обачністю, чим ставить під сумнів подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України, обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Сам факт наявності у позивача податкових, чи видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостатність та/або недостовірність інформації в цих документах.
Разом з тим, суд звертає увагу, що висновки Акту перевірки ґрунтуються не лише на інформації щодо порушень податкового законодавства контрагентом позивача.
Судом враховується правова позиція Верховного Суду у постановах у справах: № 813/1974/17 від 27.02.2018, № 802/1853/16-а від 27.02.2018, № 814/569/16 від 05.03.2019, № 810/1967/16 від 05.02.2019, №826/1571/16 від 12.04.2018, відповідно до якої судом вказується на неможливість безпідставного поширення судом висновку про фіктивність підприємства на відносини з усіма контрагентами; зазначається, що суд повинен перевірити зв`язок між фіктивністю підприємства, встановленою вироком суду, який набрав законної сили, та нереальністю господарських операцій позивача та його контрагентів. Сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
« ОСОБА_1 в період серпня-вересня 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання грошової винагороди, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження вчинила злочин за наступних обставин.
Так, у серпні 2015 року невстановлена в ході досудового розслідування особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаючи ОСОБА_1 як особу, яка веде антисоціальний спосіб життя, а також яка не має юридичної або економічної освіти та ділових якостей для зайняття підприємницькою діяльністю, запропонував їй за грошову винагороду придбати юридичну особу, виступити формальним засновником та керівником підприємства з метою прикриття незаконної діяльності. Зокрема, прикриття незаконної діяльності полягало в конвертації в готівку безготівкових грошових коштів та незаконного формування складу податкового кредиту та витрат з оподаткування для суб`єктів господарювання реального сектору економіки.
Відповідно ОСОБА_1 виступила виконавцем злочину, якій належало виконувати вказівки невстановленої особи, щодо придбання юридичної особи та реєстрації її на своє ім`я, підписання статутних, реєстраційних документів, наказів, формального підтвердження у разі необхідності свого призначення службовою особою суб`єкта господарювання перед контролюючими органами.
Після державної реєстрації змін в установчих документах 03 вересня 2015 року, ОСОБА_1 , як єдиний засновник та власник ТОВ «МКМ Премія» отримала в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції установчі документи підприємства та передала їх невстановленій слідством особі, за що від останнього отримала обумовлену грошову винагороду у розмірі 500 гривен.
Крім того, 03.09.2015 ОСОБА_1 у поданих документах, вказано про місцезнаходження юридичної адреси ТОВ «МКМ Премія» за адресою: АДРЕСА_1 . З-Б.
Будь-яких будівель за вказаною адресою фактично не існує та відповідно ТОВ «МКМ Премія» за цією адресою насправді ніколи не знаходилось, проте перебувало на обліку в ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області (правонаступник Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області).
Крім того, ТОВ «МКМ Премія», яке не мало на балансі основних та оборотних фондів (активів), власних або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень, автотранспорту, тобто не мало господарських можливостей здійснювати власну статутну діяльність та її не здійснювало.
Таким чином, ОСОБА_1 у вересні 2015 року, діючи у співучасті з невстановленою досудовим розслідуванням особою, у порушення ст.ст.81, 87, 89 Цивільного кодексу України (у редакції, зі змінами та доповненнями станом на 03 вересня 2015 року), ст.ст.56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України (у редакції, зі змінами та доповненнями станом на 16 липня 2015 року), ст.ст.8, 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (№755-IV від 15 травня 2003 року в редакції, зі змінами та доповненнями станом на 03 вересня 2015 року), вчинила фіктивне підприємництво, шляхом придбання суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ «МКМ Премія», у тому числі, прикриття незаконної діяльності, яка полягала в наданні послуг іншим суб`єктам підприємницької діяльності в конвертації в готівку безготівкових грошових коштів та незаконному формуванні їм податкового кредиту та витрат з оподаткування.
Після вчинення реєстраційних дій ОСОБА_1 передала документи та печатку ТОВ «МКМ Премія» невстановленій особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.
Вину у вчиненні злочину посадова особа ТОВ «МКМ ПРЕМІЯ» визнала.
З викладених у акті перевірки та ухвалі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська обставин, які ретельно досліджені судом, вбачається прямий зв`язок між позивачем та спірним контрагентом, посадова особа якої у період їх спільної діяльності визнала вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.
Згідно ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За таких обставин, є об`єктивні причини вважати, що спірні господарські операції здійснювались позивачем на підставі формально складених первинних документів з метою досягнення неправомірної вигоди.
В даному випадку, форма рішення суду не має значення та не підлягає оцінці, оскільки з огляду на положення ч. 6 ст. 78 КАС України обставини, встановлені в рішенні суду, яке набрало законної сили має преюдиційне значення при вирішенні даної справи.
Крім того, суд акцентує увагу, що усі доводи позивача з приводу встановлених порушень під час перевірки гуртуються лише на процедурних порушенням податкового органу під час здійснення перевірки та її призначення.
З даного приводу суд зазначає, що процедурні порушення податкового органу під час перевірки самі по собі не спростовують факту виявлених порушень. Навіть деякі процедурні порушення, допущені податковим органом під час перевірки не можуть в даному випадку мати наслідки у вигляді скасування визначеного платнику податку грошового зобов`язання за наслідками проведеної перевірки, в тому числі з урахуванням того, що позивачем наказ про проведення перевірки, висновки перевірки оскаржені не були.
Крім того, характер наведених позивачем процедурних порушень зводиться до його необізнаності щодо того або іншого питання з огляду на неотримання поштової кореспонденції.
При цьому, долучає до матеріалів справи запит від підприємства та запит адвоката про надання копій акту перевірки, запиту про надання інформації, наказу про призначення перевірки, повідомлення, запрошень на підписання акту та протоколів про адміністративне правопорушення, докази їх надсилання та вручення.
У відповідь на запити, податковий орган повідомив, що акт перевірки у відповідності до ст. 42 Податкового кодексу України було направлено засобами поштового звязку рекомендованим поштовим відправленням на податкову адресу ПП «КРУКС», проте відправлення було повернуто адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання, та надає відповідні копії повідомлення, конверту та запитувану копію акту перевірки (лист ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 02.08.2019 р. №5720/10/04-36-14-09).
Суд зазначає, що матеріали справи містять копії поштових документів про невручення поштових відправлень на податкову адресу позивача, що підтверджує виконання податковим органом обов`язку щодо повідомлення платника податку про призначення перевірки, результати її проведення, проте ніяк не підтверджує відсутності виявлених порушень, які стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення.
Дослідженню в даному випадку підлягає саме суть порушення та первинна документація, яка складена за наслідками їх вчинення та мала бути надана відповідачу на його запит та до суду.
Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що надані документи та їх зміст не свідчать про правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів, оскільки зазначеної інформації у наданих первинних документах недостатньо для підтвердження реальності виконання умов договорів.
Доводи в обґрунтування позовних вимог не підтверджують фактичного отримання товарів та подальше використання придбаних ТМЦ, оплату товару та рух активів підприємства. З огляду на що, сума донарахованих відповідачем податкових зобов`язань за наслідками перевірки є правомірною, відтак підстави для скасування податкового повідомлення-рішення відсутні.
Решта доводів позивача висновків суду по суті справи не спростовують.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідачем правомірність спірного податкового повідомлення-рішення перед судом доведена.
При цьому, судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
За наведених обставин у сукупності, позов задоволенню не підлягає.
У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Приватного підприємства "Крукс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.
Розподіл витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 лютого 2020 року.

Суддя В.С. Віхрова