Справа № 640/6668/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ № 640/6668/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління державної охорони України
провизнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління державної охорони України (далі - УДО України, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління державної охорони України від 08 листопада 2018 року №696-ос про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління державної охорони України та зарахування його у розпорядження начальника Управління державної охорони України;

- зобов`язати Управління державної охорони України в особі начальника Управління державної охорони України поновити полковника ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління державної охорони України з 08 листопада 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління державної охорони України від 09 січня 2019 року №13-ос/дск про накладення на полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді;

- стягнути з Управління державної охорони України на користь ОСОБА_1 невиплачену суму грошового забезпечення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у відповідності до підпункту «а» пункту 48 Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2017 року №982/2007, зарахування військовослужбовців у розпорядження начальника Управління державної охорони України допускається за службовою потребою (після закінчення вищого військового навчального закладу, у разі переведення військовослужбовців до нового місця служби, у разі припинення своїх повноважень посадовою особою, стосовно якої здійснюється державна охорона (для військовослужбовців підрозділів особистої охорони), в інших випадках за рішенням начальника Управління державної охорони України) - до двох місяців. При цьому, пунктом «є» пункту 48 вказаного Положення визначено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження начальника Управління державної охорони України допускається також у разі усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків за порушення військової дисципліни - на період, необхідний для проведення службового розслідування (перевірки) та прийняття відповідного рішення, але не більше двох місяців.

Спірний наказ від 08 листопада 2018 року №696-ос про зарахування позивача у розпорядження начальника Управління державної охорони України містить посилання на підпункт «а» пункту 48 Положення, тобто у зв`язку зі службовою потребою, а не на підпункт «є» - порушення військової дисципліни. У зв`язку із зазначеним, вважає, що відповідачем прийнято спірний наказ з грубим порушенням норм чинного законодавства України, у зв`язку із чим він підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на посаді.

Також, зазначив, що наказ від 09 січня 2019 року №13-ос/дск про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді прийнято з порушенням норм матеріального права, оскільки у нього не було відібрано пояснень; до комісії, що проводила службове розслідування було включено його підлеглого; не ознайомлено з висновками службового розслідування; не доведено факт порушення ним своїх обов`язків під час перебування на посаді директора Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління державної охорони України.

Крім того, позивач посилається на те, що законодавством України встановлена пряма заборона на зниження розміру заробітної плати військовослужбовцю, чого відповідач не дотримався.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення йому надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), або заяву про визнання позову.

21 травня 2019 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що позивач у своїй позовній заяві, обґрунтовуючи протиправність наказу від 08 листопада 2018 року №696-ос про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління державної охорони України та зарахування його у розпорядження начальника Управління державної охорони України, вказує на те, що йому не повідомили та не відобразили в самому наказі, яка існувала потреба для зарахування позивача у розпорядження. Проте, закон не зобов`язує командира повідомляти підлеглого про причини чи мотиви прийнятих рішень стосовно діяльності військової частини. Крім того, спірний наказ сформульований чітко, з посиланнями на відповідні норми законодавства, що не допускає його подвійного тлумачення і передбачає, що для прийняття такого рішення існувала службова потреба, виходячи із всебічної оцінки обстановки.

Також, відповідач зазначив, що на момент призначення службового розслідування та складу комісії з його проведення, розслідуванню підлягали правопорушення військовослужбовців 4 Служби ДОЗО УДО України, а не позивача, тому участь заступника директора Департаменту - начальника 2Служби ДОЗО УДО України Кисіля М.В. у службовому розслідуванні щодо своїх підлеглих не є порушенням статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Крім того, з 08 листопада 2018 року полковник ОСОБА_2 не був підлеглим позивача у справі у зв`язку із зарахуванням останнього у розпорядження Начальника УДО України згідно з наказом.

Крім того, відповідач посилається на те, що в ході здійснення службового розслідування у позивача були відібрані пояснення. Також, 11 січня 2019 року позивачу було запропоновано ознайомитись із висновком службового розслідування, чого останнім здійснено не було. Отже, УДО України та його посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як того вимагає стаття 19 Конституції України.

18 червня 2019 року позивачем була надана відповідь на відзив, у якій він просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не приймати до уваги.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2014 року позивачем було укладено з УДО України, в особі начальника УДО України Гелетея В.В. контракт про проходження військової служби в УДО України строком на п`ять років, з 05 травня 2014 року до 05 травня 2019 року.

Наказом начальник УДО України Гелетея В.В. від 23 жовтня 2018 року №418 «Про проведення службового розслідування» було вирішено провести службове розслідування за фактом порушення військовослужбовцями 4 Служби ДОЗО УДО України Інструкції про порядок організації та здійснення інформаційно аналітичного забезпечення УДО України, затвердженої наказом УДО України від 18 квітня 2016 року №122дск. Підстава: доповідна записка заступника директора Департаменту начальника СВБ ДОЗО УДО України полковника Марчука М.В. від 22 жовтня 2018 року за №2/2-636дск.

Для проведення службового розслідування призначено комісію у складі 5 осіб.

Наказом начальника УДО України від 08 листопада 2018 року №696-ос/дск «Щодо особового складу», відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про державну таємницю», пункту 80 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939, ПОСТАНОВИ Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями УДО України, затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2007 року №982, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Управління державної охорони України, затвердженого наказом УДО України від 27 липня 2018 року №295/дск та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року №944/32396, полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Начальника УДО України зі збереженням всіх видів грошового забезпечення за посадою, яку він займав (посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що носять постійний характер та премій), доступу до секретної інформації та виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень, з 08 листопада 2018 року до 08 січня 2019 року згідно з підпунктом «а» пункту 48 Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями УДО України, затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2007 року №982, звільнивши його з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони.

За результатами проведення службової перевірки, 22 грудня 2018 року начальником УДО України затверджено Висновок службового розслідування за фактом порушення військовослужбовцями 4 Служби ДОЗО УДО України Інструкції про порядок організації та здійснення інформаційно аналітичного забезпечення УДО України, затвердженої наказом УДО України від 18 квітня 2016 року №122дск, у відповідності до змісту якого, комісією було запропоновано за недотримання вимог статті 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 2.6, 6.1 Положення про виховну роботу в УДО України, затвердженого наказом начальника УДО України від 29 липня 2011 року №300, пункту 2.6 службових обов`язків військовослужбовців Департаменту оперативного забезпечення охорони УДО України, затверджених Першим заступником начальника УДО від 21 листопада 2015 року, на підставі статей 45, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, директора ДОЗО УДО України полковника ОСОБА_1 понизити у посаді.

Наказом начальника УДО України від 09 січня 2019 року №13-ос/дск «Про накладення дисциплінарних стягнень», відповідно до статті 11 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з метою належного виконання військовослужбовцями своїх службових обов`язків і попередження порушень військової дисципліни, на полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді пониження на посаді. Підстава: висновок службового розслідування від 22 грудня 2018 року.

Незгода позивача із вказаними рішеннями відповідача зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), Положенням про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2007 року №982/2007 (далі Положення №982).

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу УДО України від 08 листопада 2018 року №696-ос про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління державної охорони України та зарахування його у розпорядження начальника Управління державної охорони України, суд зазначає наступне.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу Управління державної охорони України (далі - Управління) та особливості проходження ними військової служби у воєнний час визначає Положення №982.

У відповідності до пункту 48 Положення №982 зарахування військовослужбовців у розпорядження начальника Управління державної охорони України означає проходження ними військової служби не на військових посадах.

Зарахування військовослужбовців у розпорядження начальника Управління державної охорони України допускається:

а) за службовою потребою (після закінчення вищого військового навчального закладу, у разі переведення військовослужбовців до нового місця служби, у разі припинення своїх повноважень посадовою особою, стосовно якої здійснюється державна охорона (для військовослужбовців підрозділів особистої охорони), в інших випадках за рішенням начальника Управління державної охорони України) - до двох місяців;

б) у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів - до трьох місяців;

в) у разі відсторонення військовослужбовців від посади в порядку кримінального провадження - на строк відсторонення від посади, встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України;

г) після закінчення строку відрядження військовослужбовця до органів виконавчої влади, підприємств і організацій, після повернення із довгострокового закордонного службового відрядження - до двох місяців;

д) у разі визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним або обмежено придатним до військової служби (на підставі висновку військово-лікарської комісії) - на період, необхідний для підготовки матеріалів до звільнення з військової служби або для прийняття рішення щодо призначення на посаду, обов`язки за якою він може виконувати з урахуванням стану здоров`я, але не більше двох місяців;

е) у разі відсутності відомостей про місце перебування військовослужбовця понад один місяць - до його повернення в Управління або до дня виключення його зі списків особового складу Управління відповідно до пункту 69 цього Положення;

є) у разі усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків за порушення військової дисципліни - на період, необхідний для проведення службового розслідування (перевірки) та прийняття відповідного рішення, але не більше двох місяців.

У виняткових випадках начальник Управління державної охорони України має право продовжити строк перебування у розпорядженні на один місяць.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні начальника Управління державної охорони України він призначається на посаду в порядку, встановленому цим Положенням.

У разі неможливості призначення військовослужбовця Управління на іншу посаду або його відмови від запропонованої посади він подається до звільнення з військової служби.

Військовослужбовці Управління звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальника Управління державної охорони України або посадової особи, яка його заміщує.

Час перебування військовослужбовця Управління на лікуванні, в основній та встановлених законодавством додаткових відпустках із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні начальника Управління державної охорони України виключається.

За військовослужбовцями Управління, зарахованими у розпорядження начальника Управління державної охорони України, зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що наказом начальника УДО України від 08 листопада 2018 року №696-ос/дск полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Начальника УДО України зі збереженням всіх видів грошового забезпечення за посадою, яку він займав (посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що носять постійний характер та премій), доступу до секретної інформації та виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень, з 08 листопада 2018 року до 08 січня 2019 року згідно з підпунктом «а» пункту 48 Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями УДО України, затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2007 року №982, звільнивши його з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони.

З вказаним наказом позивач був ознайомлений лише 08 січня 2019 року, про що свідчить його власноручний підпис на витязі з наказу.

При цьому, підставою для звільнення позивача з посади Директора ДОЗО УДО України слугувало зарахування позивача в розпорядження Начальника Управління державної охорони України на підставі підпункту «а» пункту 48 Положення №982, тобто за службовою потребою (після закінчення вищого військового навчального закладу, у разі переведення військовослужбовців до нового місця служби, у разі припинення своїх повноважень посадовою особою, стосовно якої здійснюється державна охорона (для військовослужбовців підрозділів особистої охорони), в інших випадках за рішенням начальника Управління державної охорони України) - до двох місяців.

У той же час, суд зазначає, що в спірному наказі не відображено яка саме службова необхідність виникла у відповідача у відповідності до підпункту «а» пункту 48 Положення №982 для зарахування позивача в розпорядження Начальника Управління державної охорони України, а відповідачем доказів такої не надано.

У той же час, за приписами пунктів 28, 30 Дисциплінарного статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Крім того, пунктами 58, 59 Дисциплінарного статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний:

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи корупційне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи корупційного правопорушення військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально - психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;

контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);

вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;

організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Таким чином, начальник УДО, як особа, яка несе персональну відповідальність перед державою Україною за діяльність військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, має право віддавати підлеглим накази, а останні зобов`язані беззастережно їх виконувати.

З огляду на наведене, а також, враховуючи той факт, що службове розслідування проводилось відносно безпосередніх підлеглих позивача, зокрема, щодо консультанта аналітика 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України підполковника ОСОБА_3 , консультанта аналітика 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України майора ОСОБА_4 , фахівця 2 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України капітана ОСОБА_5 та заступника начальника Служби начальника 2 відділу 1 Служби ДОЗО УДО України підполковника Полуніна Є.В., суд зазначає, що наказ начальника УДО від 08 листопада 2018 року №696-ос/дск про зарахування полковника ОСОБА_1 у розпорядження Начальника УДО України, звільнивши його з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони, був правомірним та таким, якого на той час потребували виниклі обставини.

Відтак, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника УДО від 08 листопада 2018 року №696-ос/дск про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони УДО та зарахування його у розпорядження начальника Управління УДО не підлягає задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або Положенням №982, в даному випадку.

Слід зазначити, що статтею 43 Конституції України передбачено, що Державою гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Враховуючи той факт, що суд дійшов висновку про правомірність прийнятого начальником УДО наказу про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони УДО та зарахування його у розпорядження начальника Управління УДО, підстави для задоволення вимоги позивача про поновлення його на посаді директора Департаменту оперативного забезпечення охорони також відсутні.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника УДО України від 09 січня 2019 року №13-ос/дск про накладення на полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина 1 статті 45 Дисциплінарного статуту).

Абзацом другим статті 12 Дисциплінарного статуту визначено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, командувач Національної гвардії України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 96 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували результати службового розслідування відносно його підлеглих, зокрема, щодо консультанта аналітика 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України підполковника ОСОБА_3 , консультанта аналітика 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України майора ОСОБА_4 , фахівця 2 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України капітана ОСОБА_5 та заступника начальника Служби начальника 2 відділу 1 Служби ДОЗО УДО України підполковника Полуніна Є.В.

Так, до начальника УДО України надійшла доповідна записка від заступника директора Департаменту начальника СВБ ДОЗО УДО України полковника Марчука М.В. з якої вбачається, що в ході здійснення окремих контррозвідувальних заходів, що проводяться виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона, забезпечення безпеки своїх сил і засобів, інформаційних систем та оперативних обліків, 19 жовтня 2018 року в поле зору військовослужбовців СВБ ДОЗО потрапила інформація щодо ймовірного розповсюдження інформації з обмеженим грифом за межі Управління.

Зокрема, за наявною оперативною інформацією, 25 вересня 2018 року з облікового запису консультанта аналітика 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України, майора ОСОБА_4 була здійснена перевірка за інформаційними системами Армор, НАІС та Рубін МВС України, громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також автомобільних номерних знаків НОМЕР_1 без необхідного, належним чином оформленого письмового запиту та відмітки про його відпрацювання.

З доповідної записки вбачається, що з огляду на викладене, існує ймовірність, що військовослужбовці 4 Служби ДОЗО, які мають доступ до ПЕОМ з базами даних МВС України намагались отримати інформацію стосовно вищезазначених осіб в порушення вимог встановленого порядку, з метою подальшої передачі результатів перевірки за винагороду невідомим особам.

За результатами проведення службової перевірки, 22 грудня 2018 року начальником УДО України затверджено Висновок службового розслідування за фактом порушення військовослужбовцями 4 Служби ДОЗО УДО України Інструкції про порядок організації та здійснення інформаційно аналітичного забезпечення УДО України, затвердженої наказом УДО України від 18 квітня 2016 року №122дск, у відповідності до змісту якого, комісією було запропоновано за недотримання вимог статті 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 2.6, 6.1 Положення про виховну роботу в УДО України, затвердженого наказом начальника УДО України від 29 липня 2011 року №300, пункту 2.6 службових обов`язків військовослужбовців Департаменту оперативного забезпечення охорони УДО України, затверджених Першим заступником начальника УДО від 21 листопада 2015 року, на підставі статей 45, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, директора ДОЗО УДО України полковника ОСОБА_1 понизити у посаді.

З вказаного висновку вбачається, що в результаті проведення службового розслідування встановлено, що консультант аналітик 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України підполковник ОСОБА_3 , консультант аналітик 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України майор ОСОБА_4 , фахівець 2 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України капітан ОСОБА_5 та заступник начальника Служби начальник 2 відділу 1 Служби ДОЗО УДО України підполковник ОСОБА_8 грубо порушили вимоги законів, статутів Збройних Сил України, нормативно правових актів, проведених із цими військовослужбовцями інструктажів та індивідуально профілактичної роботи.

Таке стало можливим також внаслідок формального підходу директора ДОЗО УДО України полковника ОСОБА_1 , заступника директора ДОЗО УДО України полковника ОСОБА_9 , начальника 4 Служби ДОЗО УДО України полковника ОСОБА_10 , заступника начальника 1 відділу 4 Служби ДОЗО УДО України майора ОСОБА_11 , до індивідуально виховної роботи з підлеглими і здійснення недостатнього контролю за дотриманням вимог нормативних актів щодо поводження з інформацією та інформаційними масивами, засобами електронно обчислювальної техніки та її комплектуючими.

У відповідності до пункту 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни

оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни

та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Також, з висновку вбачається, що директора ДОЗО УДО України полковника ОСОБА_1 , згідно з пунктами 1.1, 2.6, 4.1 службових обов`язків військовослужбовців ДОЗО УДО України, затверджених Першим заступником начальника УДО генерал майором ОСОБА_12 від 21 листопада 2015 року, здійснює керівництво діяльністю Департаменту та є безпосереднім начальником для всього особового складу підрозділу; організовує та через керівників підрозділів Департаменту здійснює постійний контроль за виконанням заходів, спрямованих на забезпечення режиму секретності, у тому числі за додержанням у встановленому порядку поводження з матеріальними носіями секретної та конфіденційної інформації, охорону режимних приміщень, сховищ матеріальних носіїв інформації, своєчасністю та правильністю засекречування, зміни грифа секретності або розсекречення носіїв інформації, виконання заходів щодо запобігання розголошенню секретної та конфіденційної інформації під час всіх видів діяльності Департаменту; відповідає за повне та якісне виконання покладених на Департамент завдань, а також службових обов`язків всім підпорядкованим особовим складом.

Крім того, у висновку встановлено, що полковник ОСОБА_1 , полковник ОСОБА_9 , полковник ОСОБА_10 та майор ОСОБА_11 , як керівники які відповідають за стан військової дисципліни в підрозділі, не дотрималися вимог статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які передбачають, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний:

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Також, у висновку зазначено, що згідно з пунктом 6.1 Положення про виховну роботу в УДО України, затвердженого наказом начальника УДО України від 29 липня 2011 року №300 (далі Положення №300), безпосередня відповідальність за організацію, планування виховної роботи, якість та ефективність її проведення, забезпечення виконання у повному обсязі загальних та посадових обов`язків щодо виховання особового складу покладається на керівників (начальників) самостійних підрозділів.

Крім того, з висновку вбачається, що полковник ОСОБА_1 перебував на посаді ДОЗО УДО України з 05 травня 2014 року, однак до цього часу не забезпечив розроблення жодного нормативно правового акта Управління, який би врегулював детальний порядок користування інформаційно аналітичними системами інших державних органів та установ, доступ до яких є в УДО України, із визначенням відповідальних службових осіб Управління, що призвело до вчинення підлеглим особовим складом грубих порушень вимог чинного законодавства.

Водночас, суд зазначає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Відтак, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни, можливе за умови доведення належними доказами фактів порушень працівником Збройних Сил України вимог законодавства.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивач, як безпосередній керівник підрозділу, допустив порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення №300, а також за Дисциплінарного статуту, у зв`язку із чим, його підлеглими отримано інформацію, без необхідного, належним чином оформленого письмового запиту та відмітки про його відпрацювання, до інформаційних систем «Армор», НАІС та «Рубін» МВС України, з приводу автомобільного знака НОМЕР_1 , що належить одному з керівників Державного бюро розслідувань Варченко О.О.

Відтак, підстав для скасування наказу начальника УДО України від 09 січня 2019 року №13-ос/дск про накладення на полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, відтак вимога позивача про визнання протиправним та скасування вказаного наказу задоволенню не підлягає.

У той же час, суд не заперечує наявність у позивача 60 різноманітних нагород та заохочень, однак у даному випадку, такі заохочення не можуть вплинути на суть встановлених висновком службового розслідування від 22 грудня 2018 року порушень.

У той же час, суд не приймає до уваги доводи позивач стосовно того, що наказ про дисциплінарне стягнення було прийнято з порушенням норм матеріального права, оскільки в ході службового розслідування у ньому не було відібрано жодних пояснень, оскільки вказане спростовується матеріалами справи (том 1, а.с. 133), а саме поясненнями ОСОБА_1 від 22 листопада 2018 року.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача, що до комісії, що проводила службове розслідування було включено його підлеглого, оскільки станом на час проведення службового розслідування позивача було зараховано у розпорядження начальника УДО України, а тому він не міг бути керівником члена комісії.

Крім того, доводи позивача про те, що його не ознайомлено з висновками службового розслідування, не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи містяться рапорти про відмову позивача в ознайомленні з висновком службового розслідування від 22 грудня 2018 року (том 1, а.с. 146-151).

Що стосується вимоги позивача про стягнення з УДО України на його користь невиплаченої суми грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Позивач, при зверненні до суду з адміністративним позовом, зазначив, що розмір грошового забезпечення буде уточнений ним після отримання документів від відповідача.

У той же час, станом на дату ухвалення даного рішення будь яких уточнень щодо розміру грошового забезпечення, строку за який таке грошове забезпечення повинно бути стягнуто тощо, позивачем не уточнено.

З огляду на зазначене, вказана вимога позивача також задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваних наказів від 09 січня 2019 року №13-ос/дск про накладення на полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді та наказу від 08 листопада 2018 року №696-ос про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади директора Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління державної охорони України та зарахування його у розпорядження начальника Управління державної охорони України, діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятих рішеь та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко