Справа № 761/15332/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Київ № 761/15332/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Управління праці та соціального захисту начелення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

24.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо нарахування і виплати несплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення з 01.01.2007 згідно абзацу 2 частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити позивачу, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 (п`ять) мінімальних заробітних плат згідно вимог статті 48, враховуючи положення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.01.2007 розмір заробітної плати визначається на момент виплати з урахуванням попередніх виплат;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації зробити перерахунки, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 2, у розмірі 5 (п`ять) мінімальних заробітних плат згідно абзацу 2 частини четвертої, частини десятої статті 48, враховуючи положення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.01.2007 розмір заробітної плати визначається на момент виплати з урахуванням попередніх виплат;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації зробити перерахунки, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нарахувати і виплатити індексацію внаслідок інфляції та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно облікової ставки НБУ з 01.01.2007 ОСОБА_1 , учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 2;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації робити перерахунок призначеної позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 5 (п`ять) мінімальних заробітних плат, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) робити нарахування і виплату нарахованої щорічної допомоги на оздоровлення згідно Закону України в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, за невиконання і порушення Законів України та Конституції України відповідачі понесуть адміністративну або кримінальну відповідальність.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 761/15332/18 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення. Проте, на переконання позивача, з 2007 року його право на виплату зазначеної допомоги не було реалізовано в повній мірі, зокрема ним було недоотримано кошти в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за кожен рік. У зв`язку з вказаним, позивач звернувся до відповідача з листом щодо виплати належних йому коштів. Проте, у відповідь Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району у місті Києві державної адміністрації повідомило позивача про відсутність у чинному законодавстві норми, яка б передбачала виплату особам, що мають статус ліквідаторів наслідків Чорнобильської катастрофи щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, оскільки розміри такої допомоги визначено постановою Уряду від 12.07.2005 № 562.

Вважаючи відмову у проведенні перерахунку та виплати грошової допомоги неправомірною позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Управлінням соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав відсутності нормативного-правового регулювання нарахування позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) також подано відзив, в якому з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 викладено незгоду із вимогами позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення від 14.12.1993 серії НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою від 27.12.2017 (зареєстрована за вх. № Б-295/16) в якій просив виплатити йому у відповідності до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Листом від 28.12.2017 № 35-Б-295/16 відповідач повідомив позивача про виплату останньому у березні 2017 року зазначеної допомоги, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 в сумі 100 грн, відповідно до вимог чинного законодавства.

Також матеріалами справи підтверджено, що листом від 29.12.2017 № 35-Б-296/16 позивачу надано довідку № 09/35-14 про доходи за компенсацію вартості продуктів харчування та щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2006 по 2017 роки. Копію вказаної довідки долучено до матеріалів адміністративної справи.

Зі змісту довідки від 28.12.2017 № 09/35-14, а також листа Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2018 № 02/708-09 судом встановлено, що ОСОБА_1 було нараховано та виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2007 по 2017 роки, зокрема:

- 22.04.2008 кошти в сумі 100 грн за 2007 рік;

- 18.04.2008 кошти в сумі 100 грн за 2008 рік;

- 18.03.2009 кошти в сумі 100 грн за 2009 рік;

- 15.06.2010 кошти в сумі 100 грн за 2010 рік;

- 28.12.2011 кошти в сумі 100 грн за 2011 рік;

- 31.01.2013 кошти в сумі 100 грн за 2012 рік;

- 17.04.2013 кошти в сумі 100 грн за 2013 рік;

- 24.04.2014 кошти в сумі 100 грн за 2014 рік;

- 27.03.2015 кошти в сумі 100 грн за 2015 рік;

- 17.05.2016 кошти в сумі 100 грн за 2016 рік;

- 29.11.2017 кошти в сумі 100 грн за 2017 рік.

Зазначені обставини позивачем не заперечуються.

Проте, підставою для звернення до суду із вказаним позовом слугувало те, що позивач не згоден із сумами нарахованої допомоги на оздоровлення, які були йому виплачені впродовж 2007-2017 років.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

На час виникнення спірних правовідносин стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяла в редакції Закону України № 1339-VIII, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Редакцією частини четвертої статті 48 Закону № 796-ХІІ до 01.01.2006 була передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п`ять мінімальних заробітних плат.

У подальшому дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено на 2006 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 № 3235-IV.

Також дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було зупинено й на 2007 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 №489-V, що згодом було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI текст статті 48 Закону № 796-ХІІ було викладено в редакції, яка передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими викладено в новій редакції статтю 48 Закону № 796-ХІІ про те, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, - визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Зазначені положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" неконституційними не визнавались, а постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 була чинною.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Зазначені положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" неконституційними не визнавались, а постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 була чинною.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII були внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону № 796-ХІІ, та вказану статтю викладено у редакції, згідно якої одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, в зазначеній частині цей Закон набирає чинності з 01.01.2015.

При цьому, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI було доповнено пунктом 26 згідно із Законом України № 79-VIII від 28.12.2014, яким установлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані зміни до Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України також набрали чинності 01.01.2015.

Тобто, починаючи з 01.01.2015 стаття 48 Закону № 796-ХІІ не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

Таким чином, нормами Законів № 76-VIII та № 79-VIII, які набрали чинності 01.01.2015, встановлено спеціальні правила застосування з 01.01.2015, зокрема, статті 48 Закону № 796-ХІІ, відповідно до яких при здійсненні передбачених ними виплат застосовуються їх розміри, встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів та бюджету Пенсійного фонду, тобто по-іншому врегульовано спірні відносини.

Так, згідно з частиною другою статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції від 21.04.2016 № 1339-VIII) щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Крім того, положеннями частини третьої статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції від 21.04.2016 № 1339-VIII) компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції від 06.06.2017 № 2082-VIII) щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції від 06.06.2017 № 2082-VIII) компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

При цьому розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії становить - 100,00 грн, які і було виплачено позивачу з 2007 по 2017 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що здійснюючи нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у розмірі 100,00 грн, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного суду України від 25.01.2012 № 3рп/2012 у справі за конституційним поданням Управління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Отже, виплата щорічної допомоги на оздоровлення, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої відповідач здійснив виплату щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, здійснена відповідачем правомірно, оскільки іншого розміру такої допомоги не встановлено, а стаття 48 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 01.01.2015, не визначає розміру такої допомоги.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що у відповідачів не було правових підстав для нарахування та виплати допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013, висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою.

Крім того, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні «Велікода проти України» від 03.06.2014, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відтак, нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі згідно вимог чинної на даний час постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяли до 01.01.2015, не суперечить положенням частини третьої статті 22 Конституції України.

Крім того, судом враховується, що звертаючись до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 27.12.2017, ОСОБА_1 просив виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2017 рік.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко