Справа № 340/3110/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року справа № 340/3110/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петренко О.С.

за участі секретаря судового засідання - Толстової О.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Жуй О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Виконавчого комітету Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, вул. Республіканська, 11, с. Успенка, Онуфріївський район, Кіровоградська область, 28120

про визнання протиправними та скасування акту індивідуальної дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт (рішення виконавчого комітету Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області №77 від 07.11.2019 року) про розгляд заяви ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Виконавчий комітет Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області провести повторний розгляд звернення в інтересах недієздатного, інваліда 2 групи ОСОБА_2 , з урахуванням всіх об`єктивних обставин по справі (будівельних норм, санітарних норм, добросусідських відносин) та прийняти рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с1-2).

Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування

У встановлений судом строк відповідачем до суду надано заяву, в якій зазначено про визнання позовних вимог (а.с.60).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, представник відповідача проти позовних вимог не заперечував.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є опікуном її брата - ОСОБА_2 , інваліда війни 2 групи, який за рішенням суду визнаний недієздатним (а.с.34-35).

22.10.2019 року позивач звернулась до голови Успенської сільської ради з заявою, в якій просила відновити межу земельної ділянки, яка рахується за ОСОБА_2 між земельними ділянками, розташованими по АДРЕСА_2 (землеволодіння ОСОБА_3 ) та по АДРЕСА_2 (землеволодіння ОСОБА_4 ) (а.с.18-24).

Рішенням виконавчого комітету Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області від 07.11.2019 р. за №77, рекомендовано врегулювати питання встановлення меж суміжного землекористування ОСОБА_3 із землекористуванням ОСОБА_2 на принципах добросусідських відносин - ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 (опікун ОСОБА_2 ) замовити сертифікованого інженера - землевпорядника для відновлення межі (поворотних точок) згідно технічної документації із землеустрою, розробленої ДП "Науково - дослідний та проектний інститут землеустрою", де потрібно відновити лише три точки та встановити межові знаки.

Також п.4 рішення вирішено винести на розгляд засідання сесії Успенської сільської ради питання про доцільність надання недієздатному ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,12 га для індивідуального садівництва, в зв`язку з тими обставинами, що він не може фізично обробляти зазначену земельну ділянку, що протягом 5 років вже не обробляв її, а також не проживає на території села (а.с.10).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно ч.ч.1,4,5 ст.159 ЗК України, земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішень, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно зі ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно - кадастрової документації.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Цим наказом визначено те, що межові знаки, які встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) до набрання чинності цим наказом, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власника (користувача) земельної ділянки.

Пунктом 4.1 зазначеної інструкції передбачено те, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Згідно з п. 4.3 вказаної інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як встановлено судом, виконавчим комітетом під час прийняття спірного рішення жодної технічної документації не було досліджено.

Акт обстеження земельної ділянки, який був взятий до уваги під час прийняття оскаржуваного рішення не є документацією з землеустрою в розумінні Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Суд зазначає, що повноваження органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельним кодексом України, якими не передбачено повноважень органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішення про затвердження акту обстеження земельної ділянки та про відновлення її порушених меж.

Акт обстеження земельної ділянки є частиною землевпорядної документації, фіксує фактичний стан земельної ділянки та її розміри, не створює для учасників правовідносин жодних правових наслідків, а відтак окремому затвердженню органом місцевого самоврядування не підлягає.

Згідно з п. 1.3 інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, замовниками вказаних послуг визначено орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а виконавцями - юридичну особу, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів - землевпорядників або фізичну особу - підприємця, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером -землевпорядником.

Отже, у вказаних правовідносинах орган місцевого самоврядування може бути, виключно замовником послуг з відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, та не наділений повноваженнями вчиняти вказані дії самостійно.

Таким чином суд приходить до висновку, про те, що при прийнятті спірного рішення, відповідач не врахував відсутності документації з землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а відтак діяв з перевищенням повноважень, що надані чинним законодавством, та з огляду на визнання відповідачем позовних вимог, у зв`язку з чим рішення виконавчого комітету Успенської сільської ради №77 від 07.11.2019 року слід визнати протиправним та скасувати.

Ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" передбачено, що місцеве самоврядування в України здійснюється на принципах законності, а в частині 1 статті 43 п.21цього ж Закону зазначено, що виключно на пленарних засіданнях районних Рад вирішується, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.1 ст.59 вище зазначеного Закону, Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст. 159 Земельного кодексу України встановлено порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За результатами розгляду земельних спорів органи місцевого самоврядування або центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин приймають рішення, які повинні містити порядок їх виконання, тобто заходи, спрямовані на відновлення порушених прав та інтересів.

У свою чергу відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, здійснювалося примусове виконання рішення.

В свою чергу, з огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання виконавчого комітету Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області провести повторний розгляд звернення в інтересах недієздатного, інваліда 2 групи ОСОБА_2 , з урахуванням всіх об`єктивних обставин по справі (будівельних норм, санітарних норм, добросусідських відносин) та прийняти рішення, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки, на думку суду, правильним способом захисту порушеного права, незважаючи на виключну компетенцію відповідача, може бути саме зобов`язання органу місцевого самоврядування повторно провести розгляд звернення та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до вимог ч.4 ст.73 КАС України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, позивачем під час судового розгляду справи було надано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с.63-113), які були досліджені судом та, за результатом їх оцінки встановлено, що вони не стосуються предмету доказування.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. , суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: угоду №89 від 03.11.2019 року, укладену з адвокатом Горбенко Т.В., квитанцію №89 від 03.11.2019 про сплату 1000 грн. та (а.с.39-40) та акт здачі - прийняття виконаних робіт від 03.11.2019 року (а.с.8).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зміст акту виконаних робіт свідчить, що адвокатом виконано роботи по наданню правничої допомоги щодо складення позовної заяви про визнання незаконним та скасування рішення Успенської сільської ради.

При цьому, акт виконаних робіт складено 03.11.2019 року, тоді як оскаржуване рішення сільської ради датовано - 07.11.2019року, тобто позов складено ще до винесення оскаржуваного рішення, що свідчить про недостовірність наданих позивачем документів, які підтверджують витрати на понесену правничу допомогу.

Згідно п.2 ч.3 т. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ч.1 ст.135 КАС України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Позивачем до суду подано копії чотирьох квитків, а саме два від 03.02.2020року за №111726, №579223 (Кропивницький -Кременчук, Кременчук - Кропивницький) та від 05.12.2019 року № 10189 та №767673(Кропивницький -Кременчук, Кременчук - Кропивницький), інших доказів витрат пов`язаних із прибуттям до суду не надано.

Однак, вирішуючи питання про стягнення витрат пов`язаних із прибуттям до суду, суд зауважує, що 05.12.2019 року позивачем здано адміністративний позов до суду, а 03.02.2020року відбулось судове засідання у вказаній адміністративній справі, тобто підлягають відшкодуванню кошти у розмірі 525грн. за 4 квитки, як і просить позивач.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати пов`язані із розглядом справи, у розмірі 525 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт (рішення виконавчого комітету Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області №77 від 07.11.2019 року) про розгляд заяви ОСОБА_1 .

Зобов`язати Виконавчий комітет Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області провести повторний розгляд звернення в інтересах недієздатного, інваліда 2 групи ОСОБА_2 , з урахуванням всіх об`єктивних обставин по справі (будівельних норм, санітарних норм, добросусідських відносин) та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати, що пов`язані з прибуттям до суду у розмірі 525 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 07.02.2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко