Справа № 520/10897/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 р. Справа № 520/10897/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 25.11.19 року по справі № 520/10897/19

за позовом ОСОБА_1

до Лозівської міської ради Харківської області

про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Лозівської міської ради Харківської області, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність Лозівської міської ради Харківської області щодо ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 07.05.2019 незаконною;

- зобов`язати Лозівську міську раду Харківської області надати відповідь на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 07.05.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що запитувана позивачем інформація знаходиться у розпорядженні відповідача, є публічною, а доступ до неї регулюється Законом України "Про доступ до публічної інформації". Законодавцем встановлено граничний строк для розгляду запитів на отримання публічної інформації, який не повинен перевищувати 20 робочих днів. Проте, всупереч імперативним периписам ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідач так і не надав відповідь на запит позивача, чим порушив гарантоване законодавством право позивача на доступ до публічної інформації.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.ст. 308, 311 КАС України справа розглядається в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 07.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Яковлівської сільської ради з запитом на отримання публічної інформації (а.с.10).

У вказаному запиті позивач просив надати копії всіх рішень Яковлівської сільської ради та всіх розпоряджень сільського голови за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

Відповідь позивач просив надіслати на вказану у запиті електронну адресу ().

Вказаний запит направлено рекомендованим поштовим відправленням 07.05.2019 (а.с.11).

Згідно даних з сайту «Укрпошта» відправлення отримано відповідачем 10.05.2019 р. (а.с.12).

Листом від 13.05.2019 р. повідомлено позивача, що відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. З урахуванням того, що копії всіх рішень Яковліської сільської ради та всіх розпоряджень сільського голови за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року, є великим обсягом документації, з огляду на те, що Яковлівська сільська рада знаходиться в стадії реорганізації та передачі документів до архівних установ, строк розгляду запиту продовжено до 20 робочих днів (а.с.13).

Станом на жовтень 2019 позивачем відповідь на запит не отримано, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що дії відповідача не містять ознак незаконної бездіяльності Лозівської міської ради Харківської області щодо ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 07.05.2019. Зобов`язання розпорядника публічної інформації надати публічну інформацію можливе лише за умови дослідження відмови у такому наданні, та відповідно визнання її протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон №2657-XII) встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з статтею 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону №2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, відповідь на запит на інформацію надається протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого і безкоштовно, підстави відмови в задоволені запиту є вичерпними.

При цьому, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації, розпоряднику інформації надано право продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів, а запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк документів обсягом більш як 10 сторінок.

Якщо запитувач не відшкодував фактичні витрати на копіювання та друк документів обсягом більш як 10 сторінок, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на інформацію.

Судом встановлено, що строк розгляду запиту позивача від 07.05.2019 р. радою продовжено до 20 робочих днів, про що повідомлено листом від 13.05.2019 р.

Отримання вказаного листа позивачем сторонами не заперечується та не є предметом спору.

Листом від 15.05.2019 р. повідомлено позивача, що копії розпоряджень голови та рішень Яковлівської сільської ради за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року складають 299 аркушів.

Відповідно до п 3 розділу 11 Порядку відшкодування фактичних витрат матеріалів для копіювання або другу документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядниками якої є виконавчі органи Лозівської міської ради Харківської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.05.2017 року № 339 (далі - Порядок), надано рахунок про відшкодування фактичних витрат матеріалів для копіювання або друку документів, згідно з Розміром фактичних витрат, де зазначено суму для оплати в розмірі 574,08 грн. Зазначено про необхідність упродовж 7 робочих днів з моменту отримання даного повідомлення, внести плату за рахунком.

Роз`яснено норми ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», де передбачено право розпорядника відмовити в наданні інформації в разі нездійснення оплати.

В разі нездійснення оплати за рахунком, який додається, дана відповідь є відмовою в наданні інформації та може бути оскаржена до суду.

Додатком до листа вказано рахунок №1 на 1 арк. (а.с. 31).

Листи від 13.05.2019 р. та від 15.05.2019 р. надіслані на поштову адресу позивача, що підтверджується копією журналу вихідної кореспонденції та скріншотом з електронної пошти (а.с. 32-33).

Як встановлено вимогами пункту 192 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55, вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою.

Згідно пункту 156 вказаної інструкції, реєстрація документів всіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформлення реєстраційно-моніторингової картки в електронній формі у системі електронного діловодства або веб-модулі системи взаємодії із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим внесенням до реєстраційно-моніторингової картки необхідних відомостей.

Отже, нормативно-правовим актом, регулюючим порядок документування управлінської діяльності закріплено, що документи, які створені у паперовій формі надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, при цьому відсутні вимоги щодо конкретного виду поштового відправлення. Водночас, передбачено, що така вихідна кореспонденція реєструється шляхом створення запису облікових даних.

У цьому контексті суд зазначає, що у матеріалах справи наявні відповіді на інформаційний запит позивача, які датовані 13.05.2019 та 15.05.2019 відповідно, що вказує на дотримання відповідачем терміну, передбаченого вимогами ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Направлення вказаних вихідних документів зареєстроване у Журналі вихідної кореспонденції, що підтверджує надсилання радою зазначених листів позивачу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в запиті на отримання публічної інформації ОСОБА_1 не зазначено яким чином йому необхідно надати відповідь. Так, в запиті, в частині, яким чином надати відповідь, зазначено: "необхідне підкреслити". Враховуючи, що позивач поставив в запиті свій власноручний підпис, він мав змогу підкреслити форму надання відповіді, проте останнім цього зроблено не було. При цьому, запит містить як електронну, так і поштову адресу. Тому відповідачем було направлено відповіді двома формами: поштовою та електронною.

Щодо доводів скаржника про невірну електронну адресу, зазначену у листах, колегія суддів зазначає наступне.

Технічна помилка, зазначена в тексті листів позивачу, була допущена лише в паперовому носії, підтвердженням направлення листа на вірну електронну пошту є доданий до матеріалів справи скріншот сторінки з електронної пошти. При цьому, лист від 13.05.2019 року отриманий позивачем, що ним не оскаржується, а другий лист від 15.05.2019 - ні.

Щодо доводів скаржника про надсилання перших десяти сторінок, суд апеляційної інстанції зазначає, що в запиті позивачем не зазначено чітко які документи потрібні, в якій формі їх необхідно надати та яким способом надіслати останньому. Тобто, які 10 сторінок, в якій формі та яким способом відповідач мав направити позивачу: розпоряджень чи рішень, рішень сесії чи засідань виконавчого комітету, копій належних чином завірених чи ксерокопій документів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем доведено перед судом правомірність його дій під час розгляду запиту ОСОБА_1 та надсилання йому відповідних листів.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача не містять ознак незаконної бездіяльності Лозівської міської ради Харківської області щодо ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 07.05.2019.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача надати відповідь на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 07.05.2019, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано вказав про те, що зобов`язання розпорядника публічної інформації надати публічну інформацію можливе лише за умови дослідження відмови у такому наданні, та відповідно визнання її протиправною.

Проте, у рамках даного спору, вказаних обставин не встановлено.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року по справі 520/10897/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі № 520/10897/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко З.О. Кононенко