Справа № 420/7261/19
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7261/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Музики І.О.,

за участі сторін:

представника позивача Матвєєва В.Ю. (згідно ордеру),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивачка просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення № 15 від 04.06.2019 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (взамін рішення про призначення № 15 від 29.11.2018 року), винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати при призначенні пенсії страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 12.02.1991 року по 29.04.2001 року, протягом якого працювала у МПП «Комерційний центр».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області понесені судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що 29.11.2018 року рішенням № 15 ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності. 08.01.2019 року позивачці було видане пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 , однак відповідач при нарахуванні пенсії не врахував стаж роботи за період з 12.02.1991 року по 29.04.2002 року, протягом якого заявниця працювала у МПП «Комерційний центр», про що 04.06.2019 року винесено рішення № 15 ГУ ПФУ в Одеській області, взамін рішення про призначення пенсії по інвалідності від 29.11.2018 року. В обґрунтування вказаного рішення, відповідач посилається на недостатню наявність у позивачки страхового стажу через відсутність інформації на застраховану особу в реєстрі Пенсійного фонду України в період роботи ОСОБА_1 з 25.08.1995 року по 29.04.2002 року у МПП «Комерційний центр». Позивачка зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, в якій наявні всі записи, що підтверджує стаж роботи у вказаний період, а отже, у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08.01.2020 року.

20.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який з позовними вимогами управління не погоджується. Представник відповідача зазначає, що при обчисленні стажу позивачки для призначення пенсії до страхового стажу не враховано період з 12.02.1991 року по 29.04.2002 року протягом якого позивач працювала у МПП «Комерційний центр», у зв`язку із тим, що згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, дані за період з 1998 року по 2002 рік по вищевказаному підприємству відсутні. Підприємство не є припиненим, але відсутнє за юридичною адресою. Згідно з базою ЦС ОССВ підприємство зареєстровано 12.01.1996 року, а позивач зарахована до підприємства 12.02.1991 року. Звіти до Пенсійного фонду України підприємством не надавались. Крім того, до Департаменту архівної справи та діловодства та до Державного архіву Одеської області документи по підприємству не надавались.

Суд зазначає, що жодного доказу на підтвердження обставин, що наведені у відзиві на адміністративний позов відповідач суду не надав.

28.01.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

Під час судового розгляду справи представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 039588 від 06.11.2018 року, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності.

Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 29.11.2018 року № 15, ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності.

08.01.2019 року ОСОБА_1 отримала пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 .

04.06.2019 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення № 15 про відмову у призначенні пенсії (взамін рішення про призначення № 15 від 29.11.2018 року), згідно з яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із тим, що до страхового стажу не враховано період роботи з 12.02.1991 року по 29.04.2002 року, протягом якого заявниця працювала у МПП «Комерційний центр», оскільки у зв`язку із тим, що згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, дані за період з 1998 року по 202 рік по вищевказаному підприємству відсутні. Підприємство не є припиненим, але відсутнє за юридичною адресою. Згідно з базою ЦС ОССВ підприємство зареєстровано 12.01.1996 року, а позивач зарахована до підприємства 12.02.1991 року. Звіти до Пенсійного фонду України підприємством не надавались. Крім того, до Департаменту архівної справи та діловодства та до Державного архіву Одеської області документи по підприємству не надавались.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Приписами п. 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно з п. п. 23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Судом встановлено, що позивачка на підтвердження факту роботи у МПП «Комерційний центр» у період з 12.02.1991 року по 29.04.2002 року надала копію трудової книжки НОМЕР_2 від 05.09.1988 року, оригінал якої було огляну у судовому засіданні.

Суд зазначає, що з огляду на відомості, що наявні у трудовій книжці, позивач прийнята на роботу до МП «Комерційний центр» 12.02.1991 року.

ОСОБА_1 звільнена з МПП «Комерційний центр» 29.04.2002 року. Запис про звільнення позивачки засвідчений печаткою.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що надана позивачкою трудова книжка, оформлена згідно з вимогами чинного законодавства, містить всі необхідні записи, які вчинені в хронологічному порядку.

Крім цього, суд зазначає, що згідно з пп.4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч. ч. 2,5 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що відзив на адміністративний позов та оскаржуване рішення відповідача місять аналогічні посилання на обставини, які стали підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці.

Разом з тим, суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, тоді як саме ГУ ПФУ в Одеській області повинно довести суду та надати відповідні докази на підтвердження правомірності рішення № 15 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , яке прийняте взамін рішення про призначення пенсії позивачці.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо прохання позивача стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір, при поданні позову, суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посада чи службова особа.

При цьому, згідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, позивач за законом при поданні позову, була звільнена від сплати судового збору, але з власної ініціативи сплатила його, тому суд вважає, що вимога про стягнення судового збору задоволенню не підлягає.

Одночасно, суд, роз`яснює позивачу, що згідно з ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення №15 від 04.06.2019 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (взамін рішення про призначення №15 від 29.11.2018 року) винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати при призначенні пенсії страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 12.02.1991 року по 29.04.2001 року, протягом якого ОСОБА_1 працювала у МПП «Комерційний центр».

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 10 лютого 2020 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.