Справа № 240/11477/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 23 лютого 2018 року внаслідок поранення (контузії) та захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 березня 2019 року №33;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 23.02.2018 інвалідності II групи внаслідок захворювання, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум №33 від 15.03.2019 пункт 14 прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки у зв`язку із встановленням позивачу 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії з 23.02.2018, він має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Через відділ документального забезпечення суду 22 листопада 2019 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли пояснення щодо позову №648 від 20.11.2019, де вказано про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (а.с.25-27).
Через відділ документального забезпечення суду 20.01.2020 від представника відповідача надійшли пояснення №46 від 16.01.2020 в яких зазначено, що прийняте комісією Міноборони рішення від 15.03.2019 №33 є результатом розгляду заяви від 11.01.2019 щодо виплати допомоги як інваліду 2-ї групи, з урахуванням висновків та вимог суду, викладених у рішенні по справі №806/1038/18 (а.с.94).
В судове засідання призначене на 10 лютого 2020 року об 11:00 з`явились представники позивача та третьої особи.
Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
Представник третьої сторони проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.
Судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 10 лютого 2020 року (а.с.101).
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах з 22.03.1983 до 13.05.1985. У період з 29.06.1983 до 13.05.1985 позивач проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь у бойових діях.
Згідно з актом судово-медичного дослідження (обстеження) Житомирського обласного бюро судово-медичних експертиз №1389 від 31.05.2016 рубці на обличчі, тулубі, правій руці та лівій нозі, які є слідами загоєння ран, що утворились від дії тупих предметів з достатньо-обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок осколочних поранень за обставин та в термін, що вказані обстеженим (січень 1984 року) (а.с. 15).
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2763 від 22.06.2016 "Множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обличчя, тулубу, правої руки, лівої ноги (контузія головного мозку - 1984 року), старшого прапорщика у відставці ОСОБА_1 , 1965 року народження, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено актом судово-медичного обстеження №1389 від 31.05.2016 Житомирського обласного бюро судово-медичного обстеження, що у подальшому призвело до розвитку: "Залишкових явищ ЧМТ у вигляді посттравматичної енцефалопатії II ступеня, з вестибуло-атактичними розладами, цефалгічним синдромом. ІХС. Дифузного кардіосклерозу (за даними ЕКГ), що підтверджено медичними та військово-обліковими документами" (а.с. 16).
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 25.07.2016 позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності з 06.07.2016. Комісією було встановлено, що поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 17).
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 по справі № 806/1038/18, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018, визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням інвалідності 3-ї групи внаслідок поранення (контузії) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності - 06.07.2016 за заявою від 23.06.2017 та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3-ї групи внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 06.07.2016 (а.с.74-82).

У подальшому, 12 березня 2018 року під час повторного огляду ОСОБА_1 встановлено інвалідність 2-ї групи з 23 лютого 2018 року внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.58).

11 січня 2019 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи (а.с.54).

На виконання вказаного рішення суду від 11.04.2018 №806/1038/18 та заяви про призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи, рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15 березня 2018 року № 33 п.14 повторно розглянуто подані позивачем документи та відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що ОСОБА_1 не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрі України від 25 грудня 2013 року №975 (а.с.18).

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності протиправним, звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 41 Закону № 2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Другу групу інвалідності позивачу встановлено з 01 серпня 2017 року.

У відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Зазначені норми права дають підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону № 2011-XII.

Подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам закону.

При цьому, враховуючи відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку №975 посилання на конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника.

Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для розпорядника бюджетних коштів обов`язку щодо їх витребовування.

Такі висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яку викладено у постанові від 10.04.2019 по справі №822/220/18, де суд відступив від попередніх правових позицій Верховного Суду у тотожних правовідносинах.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що надані відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги копія акту судово-медичного обстеження від 31.05.2016 №1389 та витягу з протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2763 від 22.06.2016 не містять інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.15-16).

Надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва) не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Міністерство оборони України діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, а прийняте рішення відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідачем на виконання ч.2 ст. 77 КАС України доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м.Київ, 03168. РНОКПП/), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 11 лютого 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк