Справа № 240/194/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
10 лютого 2020 року м. Житомир справа № 240/194/20
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення від 30.11.2019року щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити таку допомогу.
Позивач зазначає, що в період з 28.12.1979року по 05.11.1981року проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав поранення та переніс захворювання. 23.12.2016року під час первинного огляду Житомирською МСЕК-2 Позивачу з 23.12.2016року встановлена друга група інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Позивач вважає, що як інвалід другої групи з 23.12.2016року набув право на отримання одноразової грошової допомоги. На своє звернення до Відповідача отримав протиправну відмову у призначенні та виплаті такої одноразової допомоги у вигляді рішення комісії від 30.11.2019року.
При цьому, на думку Позивача, право на отримання такої одноразової допомоги внаслідок захворювання комісією МО України взагалі не розглядалося.
Ухвалою суду від 10.01.2020року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
30.01.2020року від Міністерства оборони України, Відповідача по даній справі, надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві проти позову заперечується і зазначається, що Позивачем не були надані документи, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. У зв`яжу з цим Позивачу правомірно було відмовлено в наданні такої одноразової грошової допомоги.
При ухваленні такого рішення, на думку представника Відповідача, були враховані правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 10.04.2019року у справі №822/220/18.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII) в редакції, що були чинні на день виникнення таких відносин.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону N 2011-XII).
За змістом статті 16 зазначеного Закону N 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, Позивач в період в період з 28.12.1979року по 05.11.1981року проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях.
23.12.2016року під час первинного огляду Житомирською МСЕК-2 Позивачу з 23.12.2016року встановлена друга група інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.12).
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за результатами розгляду заяви Позивача рішенням Відповідача в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій (протокол №169 від 30.11.2019року, а не від 30.11.2016року, як помилково зазначено у позові), було відмовлено в призначенні вказаної допомоги. Вказане рішення мотивоване тим, що Позивачем не були надані документи, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.(а.с.13).
Таке рішення Відповідача не в повній мірі відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону N 2011-XII (в редакції, що діяла на час первинного встановлення Позивачу інвалідності в грудні 2017року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок N 975).
В розумінні вимог пункту 12 Порядку N 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється, окрім інших центральних органів виконавчої влади, Міністерством оборони України, Відповідачем у справі.
Таке рішення ухвалюється за результатами розгляду заяви військовослужбовця та доданих до неї документів, перелічених в п.11 Порядку N 975.
Безспірно, за приписами п. 11 Порядку N 975 до такої заяви, окрім іншого, додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Подання зазначених у п. 11 Порядку N 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону N 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2018 року у справі N 265/7930/16-а висловив правову позицію про те, що п. 11 Порядку N 975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу документи, перелік яких є вичерпним та, що в той же час, подання всіх цих документів є необхідною умовою для призначення одноразової грошової допомоги.
Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
Одночасно суд зазначає, що Позивач безпідставно та помилково вважає, що обов`язок Відповідача надати належну оцінку поданим заявником документам на предмет того, що заявники отримали поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження, звільняє Позивача від обов`язку надати на розгляд Відповідачу документи, передбачені п.11 Порядку N 975.
Як свідчить зміст п. 11 Порядку N 975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника і подання таких документів заявником передує оцінці цих документів, які вправі зробити Відповідач.
Суд вважає безпідставними також доводи Позивача, що наданий ним витяг із протоколу засідання Центральної-військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 30.11.2016 року N 4937, рішення якого ґрунтується у тому числі, на відомостях про обставини поранення та контузії, встановлених зі слів позивача в Акті судово-медичного обстеження Овруцького міжрайонного відділення судово-медичної експертизи від 26.07.2016 року N 175, є визначальною для встановлення зазначених вище причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Вказані рішення не містять жодних даних про обставини (час, місце, тощо) та причини поранення (контузії) та захворювань Позивача, а лише містять певні припущення, зумовлені поясненнями самого Позивача, а тому не виключають необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку N 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання (а.с.9,11).
Таким чином, неподання Позивачем документів, перелічених у п. 11 Порядку N 975, в тому числі про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання, виключає обов`язок Відповідача прийняти рішення про призначення і виплату Позивачу відповідної одноразової грошової допомоги.
Разом з тим, суд погоджується з доводами Позивача, що при розгляді його заяви Відповідачем не враховано та не розглянуто питання щодо наявності підстав для призначення Позивача одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із виконанням Позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
У витязі із протоколу засідання Центральної-військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 30.11.2016 року N 4937 також перелічені захворювання, які пов`язані із виконанням Позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.9).
Вказані наявні у Позивача захворювання, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, в розумінні статті 16 зазначеного Закону N 2011-XII можуть бути підставою для призначення та виплати відповідної одноразової грошової допомоги
Незважаючи на це, Відповідач при розгляді звернення Позивача в оскаржуваному рішенні не дав жодної оцінки таким захворюванням. Тобто, звернення Позивача розглянуто без врахування обставин щодо наявності у нього захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення при прийнятті рішення (вчинення дії). Слід вказати, що цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
З огляду на встановлені судом обставини, має місце невідповідність оскаржуваного рішення Відповідача вимогам пункту 3 частини 2 статті 2 КАС стосовно необхідності діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що призвело до порушення прав Позивача при розгляді його заяви.
Вирішуючи питання щодо способу захисту порушеного права Позивача, суд виходить з того, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом з тим, суд не може переймати на себе повноваження Відповідача щодо розгляду звернення Позивача по суті.
Таким чином, порушене право Позивача підлягає судовому захисту виключно шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Міністерства оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.11.2019року щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання повторно розглянути звернення Позивача із врахуванням наявних захворювань, які пов`язані із виконанням Позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково, визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.11.2019року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк