Справа № 640/752/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/752/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо нього, як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів у розмірі 130 000,00 грн., які обліковуються на поточному рахунку в ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. При цьому, суд першої інстанції, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, вирішив вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправною відмови відповідача у включенні до переліку рахунків відомостей про рахунок позивача (для цілей відшкодування за рахунок коштів Фонду), зобов`язати включити до переліку рахунок позивача (в контексті вищевикладеного) та зобов`язати подати до Фонду додаткову інформацію про рахунок позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не є вкладником проблемного банку, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства вкладом є кошти залучені саме банком, у той час як кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.

Разом з цим, відповідач акцентує увагу апеляційного суду, що укладені Договори позики між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є двосторонніми, без участі Банку як повіреного, а відтак, такі кошти не є вкладами, а тому гарантії Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на позивача не поширюються.

За наведених обставин, відповідач стверджує, що судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа Договору, а також його суб`єктний склад.

Крім того, апелянт також вказує про те, що Банком було порушено обмеження, встановлені Постановою № 917 зі змінами внесеними постановою № 295, а тому укладення Договору відступлення прав вимоги здійснено з порушенням вимог чинного законодавства та відповідно є нікчемним у відповідності до положень п.п.2,7,8,9 ч. 3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на те, що саме на підставі вказаних договорів ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр" ініціювало повернення коштів, у тому числі і позивачу, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Крім того, відповідач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" було допущено протиправну бездіяльність щодо невнесення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомостей про рахунок позивача, який був відкритий на підставі договору банківського рахунку № 980-024-000002617 від 15.04.2016, із сумою відшкодування 130 000 грн. (сто тридцять тисяч грн.) Зазначає, що перевірка правочинів з метою виявлення серед них нікчемних є діяльністю Уповноваженої особи у межах повноважень та у спосіб визначених нормами чинного законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач також звертає увагу суду, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених ч.3, 4 ст. 123 КАС України, оскільки на переконання апелянта, про порушення своїх прав, позивач дізнався ще в вересні 2016 року, проте за їх захистом звернувся до суду з даним позовом лише у січні 2019 року.

За наведених обставин, апелянт вважає, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильного дослідження доказів та застосування норм матеріального права, судом першої інстанції було прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом на 15 квітня 2016 року у позивача був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ "Банк Михайлівський".

15 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" було укладено договір "Суперкапітал" № 980-024-000222252, на виконання якого позивач здійснив перерахування коштів у розмірі 130000,00 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ "Банк Михайлівський" на рахунок ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр", що підтверджується квитанцією № 3687810 від 15 квітня 2016 року.

Відповідно до умов договору № 980-024-000222252 ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр" повертає грошові кошти у безготівковій формі та сплачує відсотки у безготівковій формі позивачу на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ "Банк Михайлівський".

19 травня 2016 року на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 у ПАТ "Банк Михайлівський" від ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр" надійшли кошти в сумі 130000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення коштів за договорм № 980-024-000222252.

22 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України винесено постанову № 917/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", згідно з якою установлено факт здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" ризикової діяльності, віднесено його до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в діяльності.

Правлінням Національного банку України 27 квітня 2016 року винесено постанову № 295/БТ "Про окремі питання діяльності ПАТ "Банк Михайлівський" та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року", якою введено певні обмеження діяльності ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі рішення Правління НБУ від 23 травня 2016 року № 14/БТ виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення від 23 травня 2016 року № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12 липня 2016 року № 124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавча дирекція цього Фонду прийняла рішення від 12 липня 2016 року № 1213 про початок процедури ліквідації банку з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно та делегування повноважень ліквідатора банку Ірклієнку Юрію Петровичу . Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01 вересня 2016 року призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича з 05 вересня 2016 року.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 червня 2018 року №1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ ПАТ "Банк Михайлівський" строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Позивач звернувся на адресу відповідача із заявою, в якій просив включити його до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми.

За результатами розгляду вказаного звернення, Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомлено позивача про те, що на підставі статей 215, 216 ЦК України та статті 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» переказ коштів (транзакція) здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на загальну суму 130000,00 грн. є нікчемним.

Позивач не погодившись з бездіяльністю уповноваженої особи Фонду щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України, натомість відповідачем не доведено наявності правових підстав щодо не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність Уповноваженої особи суперечить приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є протиправною. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню щодо рахунку позивача.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч.1 статті 3 Закону України № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частина 1 статті 26 Закону № 4452-VI визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні п.4 ч.1 статті 2 Закону № 4452-VI - є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

При цьому, судова колегія зауважує, що статус вкладника банку, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, в тому числі і на умовах договору банківського рахунка. Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено належність позивача до вкладників ПАТ "Банк Михайлівський".

Положеннями ч.1-3 статті 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 6 статті 27 Закону № 4452-VI визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Аналогічні правові норми визначені також розділом ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (далі по тексту - Положення № 14).

Крім того, у пункті 6 розділу ІІІ Положення визнавено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, колегія суддів зауважує, що передбачені Законом гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку у розумінні статті 2 Закону.

Як було встановлено судом, позивача не включено до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, у зв`язку з нікчемністю, на думку відповідача, переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок позивача на підставі ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та ст. 37, пунктів 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, переведені кошти були прийняті банком, що також підтверджено виписками по особовим рахункам позивача, що знаходяться в матеріалах справи, вказані дії вчинялися платником ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" з виконання договору, який на той момент діяв та не був розірваний у судовому порядку з підстав його неналежного виконання стороною. Вказані обставини апелянтом не заперечувались і не спростовані.

Відповідно до п.4 ч.2 статті 37 Закону №4452-VI, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно ч.2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI визначено перелік обставин за якими правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема:

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України,

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Посилання відповідача на те, що операції на банківському рахунку позивача, які мали місце 19 травня 2016 року, мають ознаки нікчемності, судом оцінюється критично з огляду на помилкове ототожнення Уповноваженою особою понять банківської операції (трансакції) та правочину.

Трансакція - інформація в електронній формі про окрему операцію із застосуванням платіжної картки, яка сформована за результатами її виконання, що визначено постановою Правління Національного банку України № 620 від 10 грудня 2004 року. Натомість поняття правочину в визначено ст. 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, оцінка банківських операцій, що здійснені на виконання правочину не може впливати на права та обов`язки його сторін.

Відповідно до статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

У свою чергу, судом встановлено, що ПАТ "Банк Михайлівський" при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів здійснені правомірно, з дотриманням діючого законодавства України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в повідомленні про нікчемність правочину відповідачем не вказано з яких конкретних підстав зазначений правочин є нікчемним, відповідно не надані будь-які докази в підтвердження таких обставин.

В той же час, матеріалами справи, зокрема, випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 , за період з 19.05.2016 по 31.10.2016 підтверджується, та відповідно не заперечується і самим відповідачем, що на банківському рахунку позивача, що відкритий в ПАТ "Банк Михайлівський", перебувають грошові кошти, які надійшли від ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр".

Колегія суддів зазначає, що Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником чи для вкладника. Ключовим є сам факт знаходження на рахунку вкладника грошових коштів.

Отже, з наведеного слідує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 26 Закону вказані кошти є вкладом та власністю позивача.

Також, суттєвим для вирішення справи є те, що перерахування коштів з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок позивача здійснено 19 травня 2016 року, тобто до прийняття рішення Національним банком України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних".

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду додаткову інформацію про рахунок цього вкладника.

Крім того, колегія судів звертає увагу, що з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ "Банк Михайлівський", та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому Верховною Радою України 15 листопада 2016 року прийняті зміни до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положення п. 15 Прикінцевих Положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг", вступили в силу 19 унеможливлення 2016 року, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Згідно абз. 2 п. 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.

Зі змісту додатку 1 до акту № 3 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів), на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними від 01 червня 2016 року вбачається, що 01 квітня 2016 року між ТОВ "ІРЦ" та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено Договір доручення № 1 (далі - Договір доручення), згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності.

У відповідності до предмету Договору доручення Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення Товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.

На виконання вищезазначеного Договору доручення Банком від імені Товариства укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок Товариства (далі - Договір позики).

Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання апелянта на те, у межах спірних правовідносин ПАТ "Банк Михайлівський" не виступав повіреним.

Аналізуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому позивач протиправно не був включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, оскільки в матеріалах справи у наявності належні та допустимі докази щодо підтвердження надходження коштів на рахунок позивача в установі банку.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийнятих ним рішень, у той час як позивач на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надав достатньо належних та допустимих доказів. Наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги доводи його клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів не приймає їх до уваги оскільки питання щодо поновлення позивачу строку звернення до суду було вирішено судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі, яка між іншим, набрала законної сили. Разом з цим, відповідачем не зазначено жодних обґрунтованих доводів та не надано достатніх доказів, які б свідчили про передчасність висновку суду першої інстанції, викладеного в ухвалі про відкриття провадження у справі, щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

З огляду на встановлені у ході апеляційного розгляду даної справи обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315-316, 321-322, 329, 331 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович