Справа № 280/2815/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 січня 2020 року 15:33Справа № 280/2815/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О., представників

позивача: Желтобрюхова В.В.,

відповідача: Шавла Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальмонтаж»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальмонтаж» (далі ТОВ «Стальмонтаж», позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, №, №.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що в акті перевірки контролюючим органом не наведено відомостей про визнання судом недійсним правочинів, укладених ТОВ «Стальмонтаж» з контрагентами-постачальниками, також не наведено навіть даних про можливі факти реалізації контролюючим органом повноважень, передбачених пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, щодо визнання таких договорів недійсними. Посадові особи позивача не притягались до будь-якої юридичної відповідальності за здійснення операцій, викладених в Акті перевірки. Наголошує, що в порушення вимог закону контролюючим органом не направлено до відповідного органу ДФС України запитів про проведення зустрічної звірки контрагентами-постачальниками в порядку п. 73.3, п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України, Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок, затверджених 27.12.2010 постановою КМУ №1232, з`ясування обставин здійснення господарських операцій з постачання товарів. Вважає, що наявні у ТОВ «Стальмонтаж» документи у сукупності підтверджують фактичне виконання своїх зобов`язань сторонами за договорами, укладеними позивачем із контрагентами-постачальниками та реальність здійснення господарських операцій, а тому з урахуванням приписів ст. 44 Податкового кодексу України документально підтверджено формування позивачем податкового кредиту, від`ємного значення з податку на додану вартість, валових витрат по операціям з контрагентами-постачальниками. При цьому, наголошує, що документально не підтверджено, що контрагентів ТОВ «Стальмонтаж» знято з реєстрації як юридичних осіб або у них анульовані Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на день виписки податкових накладних за операціями з позивачем, тобто контролюючим органом не спростовано, що контрагентами-постачальниками виписані та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за реально здійсненими господарськими операціями, які призводили до фактичного руху активів позивача. На думку позивача, під час перевірки контролюючим органом не дано належної оцінки витратам ТОВ «Стальмонтаж», які підтверджуються наявними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, за період, оподаткування якого становить предмет спору по справі. З огляду на вищезазначене, враховуючи, що факт реального здійснення спірних господарських операцій підтверджується податковими накладними, складеними у суворій відповідності до вимог закону, які досліджені податковим органом та не встановлення під час проведення перевірки заборгованості позивача перед його контрагентами, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, №, №.

Ухвалою суду від 14.06.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 19.07.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 29 липня 2019 року.

Відповідно до ухвали суду від 29.07.2019 вирішено продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкласти підготовче засідання в адміністративній справі до 01 жовтня 2019 року.

Відповідач позов не визнав, 30 серпня 2019 року надав суду відзив (вх. №35869), у якому вказує, що зазначені в акті документальної планової перевірки ТОВ «Стальмонтаж» належні та допустимі докази свідчать про господарську діяльність контрагентів позивача ТОВ «ГАРНИЙ БІЗНЕС», ТОВ «Будоптцентр», ТОВ «Будівельний Майданчик», ТОВ «ФЕНРІС ГРУП», ТОВ «ВБК «Перспектива», ТОВ «БУДЕЛМОНТАЖ», ТОВ «ТРІАЛОН», ТОВ «ПОЛІОН», ТОВ «ГЛАВСТРОЙ КОМПАНІ», ТОВ «ХАЙТБУД», ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» не в правовому полі. Стверджує, що сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, на думку відповідача, відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. При цьому, до уваги мають прийматись на підтвердження даних податкового обліку лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. Вважає, що позивач не проявив розумної обережності при укладанні договору зі спірними постачальниками, адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду. І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницької діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. Зазначає, що у разу недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише за невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатись правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ухвали суду від 01.10.2019 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 05 листопада 2019 року.

05 листопада 2019 року провадження у справі поновлено.

Згідно з ухвалою суду від 05.11.2019 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 18 грудня 2019 року.

18 грудня 2019 року провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою від 18.12.2019 вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 15 січня 2020 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, в судовому засіданні 15 січня 2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Стальмонтаж» () є суб`єктом господарювання, офіційно зареєстрованим 20.02.2003 та 08.02.2006 відомості про підприємство включені до Єдиного державного реєстру за номером запису: 1 011923. Видами діяльності позивача є: Код КВЕД 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; Код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.; Код КВЕД 43.32 Установлення столярних виробів; Код КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління; Код КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у. (основний); Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; Код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Стальмонтаж» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 30.09.2018, за результатами якої складений відповідний акт від 29.01.2019 №49/08-01-14-02/3239730.

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення позивача, зокрема:

1. пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 з врахуванням вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 на загальну суму 1 882 571,00 грн., в т.ч. по періодам: 2017 рік 1 116 110,00 грн., 1 квартал 2018 року 90 786,00 грн., півріччя 2018 року 90 786,00 грн. (наростаючим підсумком), 3 квартали 2018 року 766 461,00 грн. (наростаючим підсумком в т.ч. за 3 квартал 2018 року на суму 675 675,00 грн.);

2. п. 187.1 ст. 187, п.198.1, п. 198.2, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету (р. 18) на загальну суму 1 824 635,00 грн., в т.ч. по періодах: січень 2017 року 44 403,00 грн., березень 2017 року 332 016,00 грн., квітень 2017 року 138 423,00 грн., травень 2017 року 182 870,00 грн., червень 2017 року 10 344,00 грн., липень 2017 року 107 930,00 грн., листопад 2017 року 18 836,00 грн., січень 2018 року 45 888,00 грн., лютий 2018 року 167 173,00 грн., березень 2018 року 75 873,00 грн., липень 2018 року 616 116,00 грн., вересень 2018 року 84 763,00 грн.;

завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р. 21) за наступні періоди: вересень 2018 року на суму 49 871,00 грн. (завищено суму від`ємного значення на 409 727 грн., яка містить зменшену суму від`ємного значення на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 17.10.2018 №619/08-01-14-07/32393730 та винесеного 28.11.2018 податкового повідомлення-рішення «В4» № на суму 359 856,00 грн.).

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що ТОВ «ГАРНИЙ БІЗНЕС», ТОВ «Будоптцентр», ТОВ «Будівельний Майданчик», ТОВ «ФЕНРІС ГРУП», ТОВ «ВБК «Перспектива», ТОВ «БУДЕЛМОНТАЖ», ТОВ «ТРІАЛОН», ТОВ «ПОЛІОН», ТОВ «ГЛАВСТРОЙ КОМПАНІ», ТОВ «ХАЙТБУД», ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» здійснювали нереальні (безтоварні) господарські операції на адресу ТОВ «Стальмонтаж» з причин відсутності необхідних умов для здійснення господарської діяльності (відсутність достатнього трудового ресурсу, відсутність основних фондів, виробничих та складських активів, транспортних засобів) та відсутність в ланцюгу формування податкового кредиту номенклатури товару (робіт, послуг), який реалізовано позивачу. Крім того, факти наявних кримінальних провадженнях дають підстави вважати, що вищезазначені підприємства створені та здійснювали фінансово-господарську діяльність з метою прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, створюючи незаконний податковий кредит своїм контрагентам та створюють умови для недоотримання коштів Державним бюджетом України.

На підставі Акту перевірки та вказаних порушень відповідачем 27.02.2019 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 2 823 856,50 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням 1 882 571,00 грн. та за штрафними санкціями 941 285,50 грн.;

форми «Р» №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 2 736 952,50 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням 1 824 635,00 грн. та за штрафними санкціями 915 317,50 грн.;

форми «В4» №, за яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість згідно з декларацією № від 16.10.2018, за вересень 2018 року на 49 871,00 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Відповідно до положень п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування визначено грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України), а звітним для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

У силу норм пунктів 44.1, 44.2 і 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та доходу первинними документами покладається на платника податків.

Втім, суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, під господарською операцією згідно статті 1 вказаного закону розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з контрагентами, податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Стальмонтаж» з ТОВ «ГАРНИЙ БІЗНЕС» мало взаємовідносини щодо постачання товарів (агрегат, компресорна станція, битове приміщення пересувне, будка металева, вальци, машина «Гугарк», ел. Кранбалка), що підтверджується видатковою накладною від 30.01.2017 №17 на суму 765 566,40 грн., у т.ч. ПДВ 127 594,40 грн., товарно-транспортною накладною №000010 від 30.01.2017.

Щодо розрахунків за поставлений товар до матеріалів справи позивачем надано договір №0301/17 цесії (відступлення права вимоги) від 02.02.2017, який укладений між ТОВ «Гарний Бізнес» (Цедент) та ТОВ «Петрікор Транс» (Цесінарій, Кредитор) з ТОВ «Стальмонтаж» (Боржник), за умовами якого ТОВ «Петрікор Транс» набув право вимагати від боржника грошові кошти у сумі 50 000,00 грн., які позивачем перераховані 06 лютого 2017 року згідно з платіжним дорученням№ 279, а на суму 715 566,40 грн. на адресу ТОВ «Гарний Бізнес» позивачем виписано вексель простий (безвідсотковий) АА №2738094, строк погашення за яким 10.08.2026, що підтверджується Актом приймання-передачі векселя №АА 2738094 від 11.07.2018.

Позивачем (Покупець) було укладено договори купівлі-продажу №10/02-17 від 10.02.2017 та №08/06-17 від 08.06.2017 ТОВ «Будоптцентр» (Продавець), предметом яких є будівельні матеріали, які належать продавцю на праві власності. За умовами договорів продавець зобов`язаний передати товар у власність покупця, а покупець зобов`язується оглянути у 1-денний строк прийняти товар та оплатити на умовах цього Договору. Розрахунки по даному Договору відбуваються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого рахунка.

На підставі вказаного договору ТОВ «Стальмонтаж» протягом квітня, червня-липня 2017 року придбало у ТОВ «Будоптцентр» товар (ГКП, лист в/ц, пенопласт, ЛГК, клей для пінополистиролу, пінополистирол), що підтверджується копіями видаткових накладних №112 від 28.04.2017 на суму 49 423,51 грн., №Ст-0000511 від 16.06.2017 на суму 64 668,00 грн., №б/н від 21.06.2017 на суму 88 046,40 грн., №б/н від 19.07.2017 на суму 69 332,20 грн., №б/н від 19.07.2019 на суму 64 140,00 грн., №б/н від 20.07.2017 на суму 96 787,92 грн. Перевезення товару здійснювалось автомобільним транспортом ТОВ «Стальмонтаж», що підтверджено товарно-транспортними накладними, долученими до матеріалів справи: №83 від 28.04.2017, №97 від 16.06.2017, №99 від 21.06.2017, №104 від 19.07.2017, №105 від 19.07.2017, №106 від 19.07.2019, №107 від 20.07.2017, №110 від 25.07.2017.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «Будоптцентр» згідно з платіжними дорученнями №427 від 25.05.2017 на суму 29 404,36 грн., №218 від 09.10.2017 на суму 20 019,15 грн., №517 від 11.07.2017 на суму 135 091,40 грн., №648 від 09.10.2017 на суму 314 027,72 грн.

11 липня 2016 року між ТОВ «Стальмонтаж» (замовник) та ТОВ «ВБК «Перспектива» (підрядник) укладено договір №137/6-1 на виконання підрядних робіт за завданням замовника та з використанням матеріалів підрядника. На підставі вказаного договору сторони зобов`язані поставити, прийняти й оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами згідно з виставленимими сторонами рахунками-фактурами і видатковими накладними за заявками, які є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору протягом лютого 2017 року підрядником виконані будівельні роботи, які детально наведені у Актах приймання-передачі виконаних будівельних робіт №9/02/сп від 27.02.2017 на суму 461 244,00 грн., №2/9/сп від 28.02.2017 на суму 126 900,00 грн., а також довідках про вартість виконаних робіт на суму 461 244,00 грн. та 126 900,00 грн.

До матеріалів справи позивачем надано договори про відступлення права вимоги №10/02-17-1 від 10.02.2017, який укладений між ТОВ «ВБК ПЕРСПЕКТИВА» (Первісний кредитор) та ТОВ «Будоптцентр» (Новий кредитор), за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №137/6-11 від 11.07.2017 на суму 126 900,00 грн. та за Договором №0102/17 від 01.02.2017 на суму 160 000,00 грн.

Крім того, до перевірки був наданий догорів відступлення права вимоги №30/10-1-П від 30.10.2017, укладений ТОВ «ВБК ПЕРСПЕКТИВА» (Первісний кредитор) з ТОВ «Будоптцентр» (Новий кредитор) щодо передання права вимоги за договором №22-06 від 22.06.2017 на суму 134 946,00 грн.

Розрахунки за цими договорами відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «Будоптцентр» згідно з платіжними дорученнями №293 від 10.02.2017 на суму 80 000,00 грн., №421 від 13.03.2017 на суму 46 900,00 грн., №399 від 04.04.2017 на суму 100 000,00 грн., №21 від 21.04.2017 на суму 60 000,00 грн., №687 від 08.11.2017 на суму 134 946,00 грн.

18 квітня 2017 року ТОВ «Будівельний Майданчик» (Продавець) укладений договір купівлі-продажу №18/04-17 з ТОВ «Стальмонтаж» (Покупець), відповідно до якого продавець зобов`язується передати матеріали та обладнання і документи, які до нього відносяться, у власність покупця, а покупець зобов`язується оглянути у 1-денний строк прийняти товар й оплатити на умовах цього договору. Розрахунки по даному Договору відбуваються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого рахунка.

На виконання умов вказаного договору контрагентом протягом квітня 2017 року поставлено будівельні матеріали на загальну суму 119 053,36 грн., про що свідчать копії видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, а саме: №б/н від 28.04.2017 на суму 48 830,40 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 9 090,00 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 76 008,00 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 105 000,00 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 104 790,00 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 114 240,00 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 83 543,76 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 94 878,00 грн., №б/н від 28.04.2017 на суму 77 940,00 грн. Перевезення товару здійснювалось автомобільним транспортом ТОВ «Стальмонтаж», що підтверджено товарно-транспортною накладною №111 від 28.04.2017.

Крім того, між ТОВ «Будівельний Майданчик» (Виконавець) та ТОВ «Стальмонтаж» (Замовник) укладений договір №28/11-2017 від 28.11.2017 про надання за завданням замовника останньому послуги автотранспортну та будівельної техніки.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Будівельний Майданчик» були надані послуги вантажного самоскида, що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг) від 04.12.2017 №Ст-000184 на суму 172 468,80 грн. та №Ст-000185 на суму 172 468,80 грн.

Розрахунки за цими договорами відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «Будівельний Майданчик» згідно з платіжними дорученнями №466 від 30.05.2017 на суму 300 000,00 грн., №477 від 01.06.2017 на суму 100 000,00 грн., №481 від 02.06.2017 на суму 100 000,00 грн., №485 від 07.06.2017 на суму 130 000,00 грн., №205 від 04.10.2017 на суму 84 320,16 грн., №748 від 04.12.2017 на суму 344 937,60 грн.

01 березня 2017 року між ТОВ «ФЕНРІС ГРУП» (Виконавець) та ТОВ «Стальмонтаж» (Замовник) укладений договір №01/03-17 про надання послуг будівельними машинами і механізмами, за умовами якого виконавець зобов`язаний надати замовнику машини за оплату в тимчасове використання або надати своїми силами послуги з керування машиною та її технічної експлуатації, а замовник зобов`язується прийняти у користування з обслуговуючим персоналом будівельну машину для виконання робіт під керівництвом відповідальних осіб замовника на об`єктах.

На виконання умов вказаного договору та Специфікації №1 ТОВ «ФЕНРІС ГРУП» були надані послуги компресора та автокрана на загальну суму 305 950,20 грн., що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг) від 30.03.2017 №Ст-0000037 на суму 189 067,20 грн. та №Ст-0000036 на суму 116 883,00 грн. Розрахунки за цим договором відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «ФЕНРІС ГРУП» згідно з платіжними дорученнями №10 від 18.04.2017 на суму 38 250,20 грн., №465 від 30.05.2017 на суму 100 000,00 грн.

Зі змісту Акту перевірки встановлено, що до перевірки було також надано договір цесії (відступлення права вимоги) про відступлення права вимоги №2/06-17 від 02.06.2017, за яким ТОВ «ФЕНРІС ГРУП» відступило право вимоги ТОВ «Поліон» право вимоги коштів у сумі 100 000,00 грн., що виникло на підставі договору від 01.03.2017 №01/03-17.

06 березня 2017 року між ТОВ «Стальмонтаж» (замовник) та ТОВ «БУДЕЛМОНТАЖ» (підрядник) укладено договір №6/03-17 на виконання підрядник робіт за завданням замовника та з використанням матеріалів підрядника. На підставі вказаного договору сторони зобов`язані поставити, прийняти й оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами згідно з виставленимими сторонами рахунками-фактурами і видатковими накладними за заявками, які є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору у січні, березні 2017 року підрядником виконані будівельні роботи, про що свідчать Акти здачі-прийняття робіт №1/01/сп на суму 139 000,00 грн., №9/03сп на суму 356 600,40 грн., №113/03-04/сп на суму 200 377,20 грн., №113-03-03/сп на суму 45 372,00 грн., №113-03-05/сп на суму 71 243,04 грн., а також довідки про вартість виконаних робіт на суму 139 000,00 грн.

Розрахунки за цими договорами відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «БУДЕЛМОНТАЖ» згідно з платіжними дорученнями №5 від 18.04.2017 на суму 43 000,00 грн., №419 від 26.04.2017 на суму 200 000,00 грн., №46 від 05.05.2017 на суму 360 000,00 грн., №426 від 25.05.2017 на суму 70 595,64 грн.

17 липня 2017 року між ТОВ «Стальмонтаж» (замовник) та ТОВ «ПОЛІОН» (підрядник) укладено договір №11-07/2017 на виконання підрядник робіт за завданням замовника та з використанням матеріалів підрядника. На підставі вказаного договору сторони зобов`язані поставити, прийняти й оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами згідно з виставленимими сторонами рахунками-фактурами і видатковими накладними за заявками, які є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору підрядником у серпні 2017 року виконані будівельні роботи на об`єкті ПАТ «Запоріжсталь» на суму 48 309,49 грн., у жовтні 2017 року надані послуги з оренди апарату д/ручної п/автоматичної зварки на суму 15 552,00 грн., про що свідчать Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1/08/сп та №Ст-0000023 відповідно.

Розрахунки за цими договорами відбувались відповідно до договорів відступлення права вимоги.

03 квітня 2017 року між ТОВ «ТРІАЛОН» (Виконавець) та позивачем (Замовник) укладений договір №0304/17 про надання послуг будівельними машинами і механізмами за умовами якого виконавець зобов`язаний надати замовнику машини за оплату в тимчасове використання або надати своїми силами послуги з керування машиною та її технічної експлуатації, а замовник зобов`язується прийняти у користування з обслуговуючим персоналом будівельну машину для виконання робіт під керівництвом відповідальних осіб замовника на об`єктах.

На виконання умов вказаного договору та Специфікації №1 ТОВ «ТРІАЛОН» у квітні 2017 року були надані послуги автокрана, компресора та компресорної станції на загальну суму 220 333,51 грн., що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2017 №Тр-0000089 на суму 92 435,11 грн. та №Тр-0000090 на суму 127 898,40 грн. Розрахунки за цим договором відбувались на підставі векселя простого (безвідсоткового) (строк погашення 25.12.2015).

17 травня 2017 року між ТОВ «Стальмонтаж» (Замовник) та ТОВ «ГЛАВСТРОЙ КОМПАНІ» (Підрядник) укладений договір №17/05-17 на виконання підрядних робіт, за умовами якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати підрядні роботи за завданням замовника з використанням матеріалів підрядника, а замовник зобов`язується оплатити роботи.

На виконання умов договору підрядником були виконані будівельні роботи на об`єкті позивача, про що свідчать Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №10/05/сп на суму 127 456,56 грн., №113-05-15/сп на суму 86 496,00грн., №4/05/сп на суму 110 860,68 грн., №5/05/сп на суму45 034,16 грн., №2/05/сп на суму 437 566,73 грн., № 113-07-31/сп на суму 31722,00 грн., №3/07/сп на суму 359 304,00 грн, №113-07-33/сп на суму 106 340,40 грн., №113-07-41/сп на суму 17 130,00 грн., №113-07-25/сп на суму 32 388,00 грн., №113-07-37/сп на суму 26 868,00 грн., №113-07-28/сп на суму 31 404,00 грн., №113-07-36/сп на суму 401 118,00 грн., №113-07-39/сп на суму 55 446,00 грн., №113-07-40/сп на суму43 812,00 грн., №12-1 на суму 48 092,40 грн., №12-2 на суму 32 613,60 грн., №2/12 сп на суму 65 239,03 грн., №02-01-34/сп1 на суму 150 507,60 грн., №76-12-369-СП-с на суму 157 799,94 грн., №94-12-05-01 СП1 на суму 94 860,00 грн., №94-02-43/сп-1 на суму 87 134,64 грн., №3/01-18/сп на суму 222 108,00 грн., №113/-08-44/сп на суму 156 208,50 грн., №1-02-18/сп на суму 93 961,80 грн., Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень, липень, грудень 2017 року, січень, лютий 2018 року, Договірними цінами, відомостями ресурсів, загальновиробничими витратами.

Крім того, ТОВ «ГЛАВСТРОЙ КОМПАНІ» на адресу позивача поставлено будівельні матеріали (труби, профнастил, бетонозмішувач, сходи розкладні, металочерепиця, шурупи) на підставі видаткових накладних №Ст-0001025 від 12.12.2017 на суму 89 749,98 грн., №Ст-0001002 від 14.12.2017 на суму 114 739,32 грн., №Ст-0001013 від 15.12.2017 на суму 188 192,00 грн., товарно-транспортних накладних №SHP000087916 від 12.12.2017, №SHP000087917 від 14.12.2017, №SHP000087918 від 15.12.2017.

Розрахунки за цими договорами відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «ГЛАВСТРОЙ КОМПАНІ» згідно з платіжними дорученнями №492 від 14.06.2017 на суму 187 000,00 грн., №497 від 18.06.2017 на суму 80 000,00 грн., №117 від 23.06.2017 на суму 124 963,84 грн., №532 від 18.07.2017 на суму 30 000,00 грн., №516 від 11.07.2017 на суму 13 824,20 грн., №148 від 01.08.2017 на суму 200 000,00 грн., №561 від 09.08.2017 на суму 205 000,00 грн., №564 від 10.08.2017 на суму 136 646,00 грн., №584 від 23.08.2017 на суму 65 000,00 грн., №606 від 06.09.2017 на суму 160 000,00 грн., №639 від 20.09.2017 на суму 120 000,00 грн., №640 від 04.10.2017 на суму 493 000,00 грн., №669 від 18.10.2017 на суму 156 452,99 грн., №790 від 29.01.2018 на суму 236 366,00 грн., №774 від 01.02.2018 на суму 12 007,00 грн., №788 від 06.02.2018 на суму 132 000,00 грн., №868 від 28.02.2018 на суму 518 688,87 грн., №12 від 06.03.2018 на суму 98 903,00 грн., №883 від 13.03.2018 на суму 304 301,44 грн.

ТОВ «Стальмонтаж» (Замовник) мало господарські відносини з ТОВ «ХАЙТБУД» (Підрядник) на підставі укладених договорів підряду від 30.04.2018 №428/16(Виготовлення тимчасових металоконструкцій для виконання робіт з капітального ремонту доменної печі №5 ПАТ «Запоріжсталь»), від 30.04.2018 №431/15 (Монтаж металоконструкцій капітального ремонту доменної печі №5 ПАТ «Запоріжсталь»), від 21.06.2018 №436/18 (Капітальний ремонт доменної печі №3) (Капітальний ремонт доменної печі №3), від 22.06.2018 №07/18-ДП-2 (Капітальний ремонт доменної печі №3).

Первинні бухгалтерські та податкові документи, які підтверджують реальність здійснення вказаних господарських операцій були надані відповідачу під час проведення перевірки, досліджені, їх детальний опис міститься у Акті перевірки, це: специфікація вартості робіт на суму 2 322 615,00 грн., специфікація №1 на виконання робіт на суму 2 787 138,00 грн., акти приймання-передачі виконаних робіт №1 за травень 2018 року на суму 2 787 138,00 грн., № 428/16-1 за травень 2018 року на суму 273 703,20 грн., № 428/16-2 за травень 2018 року на суму 291 306,00 грн., №08/07-02-4/сп1 від 31.07.2018 на суму 798 200,00 грн., №08/07-02-4/сп1 від 31.07.2018 на суму 812 604,00 грн., №08/07-02-4/сп1 від 31.07.2018 на суму 824 196,00 грн., №08/07-02-3/СП від 31.07.2018 на суму 703 898,40 грн., довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Розрахунки за цими договорами відбувались відповідно до договорів відступлення права вимоги, що підтверджується повідомленнями про відступлення права вимоги.

ТОВ «Стальмонтаж» (Замовник) мало господарські відносини з ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС» (Підрядник) на підставі укладених договорів підряду від 30.04.2018 №431/16 (Монтаж металоконструкцій капітального ремонту доменної печі №5 ПАТ «Запоріжсталь»), від 03.05.2018 №27/18 (Монтаж металоконструкцій капітального ремонту доменної печі №5 ПАТ «Запоріжсталь»), від 22.06.2018 №07/18-ДП-2 (Капітальний ремонт доменної печі №3).

Первинні бухгалтерські та податкові документи, які підтверджують реальність здійснення вказаних господарських операцій були надані відповідачу під час проведення перевірки, досліджені, їх детальний опис міститься у Акті перевірки, це: специфікація вартості робіт на суму 720 814,00 грн., акти приймання-передачі виконаних робіт №1 на суму 864 976,80 грн., №2 на суму 1 294 159,20 грн., №08/07-02-4/сп1 від 31.07.2018 на суму 760 800,00 грн., №08/07-02-1/СП від 31.07.2018 на суму 604 800,00 грн., платіжні доручення №1257 від 03.07.2018 на суму 280 700,00 грн., №1377 від 31.07.2018 на суму 177 528,00 грн.

Таким чином, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд звертає увагу, що під час перевірки позивача всі первинні документи досліджувалися податковим органом та в акті перевірки відсутні будь-які зауваження до цих документів, не зазначено про надання не всіх документів, тощо, тобто, первинними документами підтверджується здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, а також правомірність формування витрат та сум податку на додану вартість по операціям з цими контрагентами на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.

У Акті перевірки зазначено, що факти наявних кримінальних провадженнях дають підстави вважати, що вищезазначені підприємства створені та здійснювали фінансово-господарську діяльність з метою прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, створюючи незаконний податковий кредит своїм контрагентам та створюють умови для недоотримання коштів Державним бюджетом України.

Наявність порушених кримінальних справи, фігурантами яких є контрагенти позивача не може слугувати підставою для висновку про фіктивність операцій між позивачем та контрагентами, оскільки до моменту прийняття судом вироку не засвідчує наявність або відсутність в діях особи складу злочину. Слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи не є доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. При цьому, відповідачем не надано суду відомостей щодо прийняття процесуальних рішень у даному досудовому розслідуванню, а також вироків суду, які би набрали законної сили щодо створення і діяльності ТОВ «ГАРНИЙ БІЗНЕС», ТОВ «Будоптцентр», ТОВ «Будівельний Майданчик», ТОВ «ФЕНРІС ГРУП», ТОВ «ВБК «Перспектива», ТОВ «БУДЕЛМОНТАЖ», ТОВ «ТРІАЛОН», ТОВ «ПОЛІОН», ТОВ «ГЛАВСТРОЙ КОМПАНІ», ТОВ «ХАЙТБУД», ТОВ «БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС».

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №822/787/18 наголошено, що у ч. 1 ст. 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. Факт відкриття кримінального провадження та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Тому, матеріали досудового розслідування за кримінальними провадженнями щодо фіктивного підприємництва Товариства, його створення та створення інших підприємств з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у незаконному відшкодуванні податку на додану вартість з Державного бюджету України не можуть бути враховані як доказ фіктивності Товариства.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи чи наявність обвинувальних вироків щодо посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію та інформацію із загальнодоступних джерел, а саме Єдиного державного реєстру судових рішень, відносно контрагентів позивача, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами та не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

При вирішенні даної справи суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері. У зв`язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди у спосіб повернення (заліку) або відшкодування податку з бюджету, є економічно виправданими, якщо таким платником податків під час декларування власних податкових зобов`язань перед бюджетом дотримано вимоги податкового законодавства України.

В розумінні ст. 16 Податкового кодексу України навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

У зв`язку із вищенаведеним, суд критично також ставиться до посилань відповідача на пояснення, надані працівниками ТОВ «ХАЙТБУД» в межах розслідування кримінальних справ, на обґрунтування правомірності прийнятих рішень. При цьому, суд зауважує також, що докази, на які посилається відповідач не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні КАС України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та має право їх використання у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. Крім того, вказані пояснення, які наявні в матеріалах справи, та на які посилається відповідач, як на підставу нереальності здійснення господарських операцій, не засвідчені у порядку передбаченому законом.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, у тому числі і по зобов`язанням контрагента, чи по зобов`язанням контрагентів-постачальників позивача.

Відповідно, платник податку (покупець) не несе відповідальність за наслідки невиконання контрагентами обов`язків з декларування своїх податкових зобов`язань та несплати податку до бюджету. Відповідальність за допущені податкові правопорушення, в такому випадку, несе безпосередньо правопорушник.

Щодо позиції контролюючого органу з приводу неможливості достовірного встановлення руху товару по всьому ланцюгу постачання контрагентів позивача, то суд звертає увагу, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/17).

Тобто, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Окрім того, позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України.

Водночас, податковий орган не подав також доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. Також, не доведено та не надано доказів, які б свідчили про безтоварний або фіктивний характер здійснених операцій.

Твердження відповідача, що відповідно до податкової інформації від інших ДПІ відносно контрагентів, в частині відсутності їх за місцем знаходження, відсутність руху активів, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей у попередніх ланках ланцюга не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. В межах перевірки позивача відповідачем не досліджено можливість залучення постачальниками позивача матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ.

Так, Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Таких висновків дійшов Верховний Суд і в постанові від 30.01.2018 у справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18).

Так само, транспортні засоби можуть використовуватись підприємствами на підставі укладених договорів оренди транспортних засобів та/або інших договорів, що у свою чергу спростовує твердження відповідача про неможливість здійснення контрагентами спірних операцій через відсутність зареєстрованих за ними транспортних засобів (будівельної техніки).

Під час розгляду справи податковим органом не надано суду належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов`язань третіх осіб.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що аналізом задекларованих податкових накладних встановлено невідповідність придбаних контрагентами товарів товарам, придбаним позивачем. Однак, при проведенні вказаного аналізу контролюючий орган обмежився лише операціями контрагента позивача за період виписування позивачу податкових накладних та не з`ясував можливість придбання такого товару в іншому періоді. Доказів з цього приводу відповідачем до матеріалів справи також не надано.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Враховуючи наявність господарської мети при укладанні договорів, надання первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання їх результатів у господарській діяльності позивачем, суд дійшов висновку щодо реальності вчинених правочинів з контрагентами.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 19 210,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2397 від 07.06.2019. За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДФС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальмонтаж» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 27 лютого 2019 року №, від 27 лютого 2019 року № та від 27 лютого 2019 року №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальмонтаж» (69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 24.01.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко