Справа № 540/2255/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2255/19
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2019 року, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру відсоткового значення пенсії з 65% до 60% сум грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2016 року виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 65% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що він з 10.06.1998 року отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі 65% від суми грошового забезпечення.

01.01.2016 року відповідач провів перерахунок пенсії, розмір якої був зменшений з 65% до 60% сум грошового забезпечення на підставі ч. 2 ст. 13 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції чинній на час проведення перерахунку. Оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами, а внесені зміни до ст. 13 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, позивач вважав, що має застосовуватись розмір грошового забезпечення у відсотках, який встановлено на момент призначення пенсії.

На звернення до пенсійного органу, позивач отримав відмову відповідача в обчисленні пенсії в розмірі 65% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі.

Суд визнав протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 65% до 60% сум грошового забезпечення, та зобов`язав відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 65 % сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на доводи, які ним зазначені у відзиві на позов (а.с. 27-29), зазначивши, що 01.01.2016 року перерахунок пенсії проведений у відповідності до чинного законодавства, з урахуванням змін, внесених Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що позивач є інвалідом 3-ї групи, має статус інваліда війни, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС у 1986 році 1-ї категорії, та з 10.06.1998 року позивачу призначена пенсія по інвалідності в розмірі за вислугу років відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції чинній на час призначення пенсії. Розмір такої пенсії складав 65% грошового забезпечення (а.с. 65).

При здійснені перерахунку пенсії з 01.01.2008 року розмір пенсії позивача був зменшений до 60 % грошового забезпечення, та таке зменшення було визнане законним постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2009 року, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 року (провадження № К/9991/1188/11) (ЄДРСР № 38289774). В подальшому, Верховний суд України постановою від 08.07.2014 року (справа №21-277а14) відмовив ОСОБА_1 у задоволені заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 квітня 2014 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (ЄДРСР № ).

Відтак, з 01.01.2008 року ГУ ПФУ в Херсонській області здійснювало нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60 % грошового забезпечення, що підтверджено копіями матеріалів пенсійної справи.

У березні 2018 року ГУ ПФУ в Херсонській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року на виконання Постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року та на підставі довідки УМВС України в Херсонській області від 16.03.2018 року № 19/66 з грошового забезпечення в розмірі 8583,44 грн. (а.с. 31 - зворот). При цьому відсотковий розмір від грошового забезпечення становив 60%.

30.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2016 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року, виходячи з відсоткового розміру пенсії 65% грошового забезпечення, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням вже виплачених сум (а.с. 21).

У задоволені цієї заяви позивачу було відмовлено листом від 13.08.2019 року за вих. № 273/0-99-1 (а.с. 20). Зазначена відмова вмотивована наявністю судових рішень, якими суд встановив правомірність зменшення відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, при проведені у 2018 році перерахунку пенсії позивача, пенсійний орган протиправно допустив зменшення відсоткового розміру пенсії позивача з 65% до 60% грошового забезпечення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

28 червня 1996 року Верховна Рада України, дбаючи, окрім іншого, про забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя, прийняла Основний Закон - Конституцію України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На час призначення позивачу пенсії (10.06.1998 року) стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, визначала розмір пенсії за вислугу років.

Підвищення пенсії за вислугу років було врегульоване статтею 15 зазначеного Закону, а питання щодо призначення надбавок до пенсій було врегульоване статтею 16 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії), право на пенсію за вислугу років мають:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

Таким чином, збільшення розміру пенсії на 10 процентів при її обчисленні, особам які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, не є, а ні підвищенням пенсії, а ні підвищенням до пенсії.

Статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, врегульоване питання перерахунку раніше призначених пенсій. Положення зазначеної статті, за будь-яких редакцій, за будь-яких змін та доповнень, не містили приписи щодо зменшення відсоткового розміру пенсії обчисленої від грошового забезпечення, який встановлювався при призначенні особі пенсії відповідно до ст. 13 цього Закону.

Так само і стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, за будь-яких редакцій, за будь-яких змін та доповнень, не містила приписів щодо зменшення відсоткового розміру раніше призначеної пенсії обчисленої від грошового забезпечення для пенсійний, обрахованих до внесення змін та доповнень до ст. 13 цього Закону.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що за приписами ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалось при її призначенні, відповідно до ст. 13 вказаного Закону, є незмінним.

Як підтверджено матеріалами справи на час призначення позивачу пенсії, його розмір пенсії був обрахований виходячи з 65 процентів від грошового забезпечення.

Відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до заяви від 30.07.2019 року апелянт послався на наявність постанови Верховного Суду України від 08.07.2014 року (справа №21-277а14), якою підтверджена правильність застосування ВАС України норм матеріального права в ухвалі ВАС України від 10 квітня 2014 року, якою, у свою чергу була залишена без змін постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2009 року про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Херсонській області щодо визнання протиправним зменшення відсоткового значення розміру пенсії від грошового забезпечення з 65 процентів до 60.

Апеляційний суд зазначає, що, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 квітня 2014 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, та вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування норм права, Верховний Суд України, в постанові від 08.07.2014 року (справа №21-277а14) (ЄДРСР № ), виходив з того, що відповідно до пункту «в» статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній до набуття Законом № 3591-IV від 04.04.2006 року чинності, до 29 квітня 2006 року) військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, було передбачено збільшення розміру пенсії за вислугу років на 10 процентів. Але, із набуттям чинності Законом № 3591-IV від 04.04.2006 року, пунктом 9 якого були внесені зміни, згідно з якими нова редакція підпункту «в» статті 13 Закону № 2262-ХІІ зазначену 10-процентну доплату не передбачала. В постанові від 08.07.2014 року по справі №21-277а14 Верховний Суд України дійшов такого правового висновку: оскільки на момент здійснення перерахунку пенсії, а саме з 1 січня 2008 року, стаття 13 Закону № 2262-ХІІ не передбачала 10-процентне збільшення пенсії для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, а інша норма, яка б встановлювала таку доплату, в чинному законодавстві України відсутня, то правових підстав для нарахування наведеної 10-процентної доплати для зазначених військовослужбовців немає. При цьому Верховний Суд України взяв до уваги ту обставину, що вищезгадані зміни в законодавстві не призвели до зниження розміру пенсії, а навпаки привели до її збільшення, що нівелює засторогу можливого порушення прав позивача, пославшись на аналогічну правову позицію висловлену колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 18 червня 2014 року у справі № 21-38а14.

Апеляційний суд вважає за можливе не враховувати в цій справі висновки Верховного Суду України в постанові від 08.07.2014 року у справі №21-277а14) та як наслідок, висновки ВАС України викладені в ухвалі ВАС України від 10 квітня 2014 року та постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2009 року, у справі яка стосувалась спору, що виник між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Херсонській області з 01.01.2008 року, з огляду на таке.

З дня призначення позивачу пенсії в розмірі 65 відсотків грошового забезпечення (10.06.1998 року) по день виникнення спірних правовідносин (01.01.2016 року), Верховною Радою України не приймалось законів, які б передбачали зменшення відсоткового значення розміру вже призначеної пенсії, чи проведення перерахунку відсоткового значення розміру вже призначеної пенсії за новими критеріями, а тому відсоткове значення призначеної позивачу пенсії є незмінним.

Верховний Суд неодноразово висловлював свою правову позицію щодо відсутності правових підстав для зменшення відсоткового значення розміру вже призначеної пенсії у випадках, коли до законів були внесені зміни, що стосувались порядку та підстав встановлення відсоткового значення розміру при призначенні пенсії, та при цьому нові закони не передбачали механізму зміни відсоткового значення розміру вже призначеної пенсії (постанова КАС ВС від 15.04.2019 року у справі № 522/16973/17, рішення КАС ВС від 04.02.2019 року та постанова ВП ВС від 16.10.2019 року по справі № 240/5401/18).

Апеляційний суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При цьому апеляційний суд зазначає, що збільшення пенсії у її грошовому виразі при проведенні перерахунку під час якого пенсійним органом зменшене відсоткове значення розміру вже призначеної пенсії, за відсутності прямої вказівки закону на таке, не є виправданням протиправності дій пенсійного органу та не свідчить про відсутність порушених прав пенсіонера, який має законні та виправдані сподівання на отримання пенсії в тому відсотковому значені, яке було йому встановлене при призначені пенсії.

За таких підстав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання пенсійного органу провести перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 65% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Водночас, апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо протиправності дій апелянта щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 65% до 60% сум грошового забезпечення, оскільки в цій справі такі дії пенсійного органу з 01.01.2008 року були предметом перевірки судом, та судовим рішенням такі дії були визнані правомірними. Але, апеляційний суд звертає увагу на те, що, внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин, їхнього правового регулювання, а також незбалансованість та помилковість раніше сформульованого підходу ВСУ у вирішені спірних правовідносин,та за відсутності закону, який передбачав би механізм зміни відсоткового значення розміру вже призначеної пенсії, апелянт мав всі правові підстави для задоволення заяви від 30.07.2019 року про проведення позивачу перерахунку пенсії виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 65% сум грошового та здійснення виплати перерахованої пенсії з урахуванням виплачених сум.

За таких обставин, саме відмова апелянта у задоволені заяви позивача від 30.07.2019 року має бути визнана протиправною.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, проте помилково визнав протиправними дії щодо зменшення відсоткового значення пенсії позивача, оскільки в цій справі, протиправною була відмова пенсійного органу у задоволені заяви позивача та проведені перерахунку пенсії виходячи з розміру пенсії - 65% грошового забезпечення. Зазначене, є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення (п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 55 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 540/2255/19 змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 30 липня 2019 року стосовно проведення перерахунку пенсії виходячи з розміру пенсії - 65% грошового забезпечення, та здійснення виплати перерахованої пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.»

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 540/2255/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 06.02.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.