Справа № 520/10372/18
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 р. № 520/10372/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Мухатаєвої М.А.,

за участі:

представника позивача - Омельченка А.А.,

представника 2-го відповідача - Павленка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Юнісвіт" (просп. Московський, буд. 94, к. 307 А, м. Харків, 61001, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ,04053, ), Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення комісії ДФСУ, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, від 25.09.2018 р. № 928547/40479838;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 21 від 14.09.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 р., адміністративний позов залишено без задоволення. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юнісвіт" залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 р. по справі № 520/10372/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.10.2019 р. по справі № 520/10372/18, касаційну скаргу Приватного підприємства "Юнісвіт" задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 року справу прийнято до розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підприємством подано на реєстрацію податкову накладну, яку зупинено як таку, що відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку, та одночасно запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Після надання, на думку позивача, всіх необхідних пояснень та підтверджуючих первинних документів, відповідач відмовив у проведенні реєстрації вказаної податкової накладної з підстави ненадання платником податку копій документів. Однак, надані документи та пояснення безпідставно не враховані при прийнятті оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що після надходження податкової накладної платника (позивача) до ДФС проведена перевірка відповідності такої податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення їх реєстрації відповідно до вимог ПК України. За наслідками зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних такому платнику податку протягом операційного дня в автоматичному режимі була надіслана квитанція про зупинення реєстрації такої податкової накладної. Після цього позивачем направлено повідомлення щодо подачі документів та пояснень про підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній, яких, на думку відповідача, виявилось недостатньо. За наведених мотивів вважає оскаржуване рішення комісії законним та обґрунтованим. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник 1-го відповідача у судове засідання, призначене на 30.01.2020 р. не з`явився, про дату, час, місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення 2-го відповідача та представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивачем складено податкову накладну № 21 від 14.09.2018 року, яку направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Після направлення податкової накладної для реєстрації Підприємством отримано квитанцію № 1 про прийняття податкової накладної № 1 та зупинення її реєстрації з підстав того, що податкова накладна відповідає вимогам пп.1.6 п.1 "Критеріїв ризиковості платника податку" та запропоновано надати пояснення та /або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

21.09.2018 року позивачем на виконання вимог податкового органу, подано повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних / розрахунків коригувань, реєстрацію яких зупинено та надано пояснення, що податкова накладна сформована згідно часткової попередньої сплати покупцем 06 та 09 вересня 2018 року, товар отриманий від постачальника ФОП Погорелова 14.09.2018 року та надано відповідний пакет документів.

За результатами розгляду наданих документів, відповідачем прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 25.09.2018 року № 928547/40479838.

Фактичною підставою відмови у реєстрації податкової накладної визначено ненадання підприємством первинних документів щодо постачання/придбання товарі/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність, яких передбачена договором та/або законодавством.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно підпунктів "а", "б" п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п.188.1ст.188 ПК України).

Пунктом 201.10. ст.201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.201.16 ст.216 ПК України реєстрація податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п. 5 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому постановою КМУ від 21.02.2018 року № 117, податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Відповідно до п. 6,7 зазначеного Порядку, у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. Критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади (п. 10 Порядку).

Згідно з пп. 1.6 п. 1 листа ДФС України від 21.03.2018 № 959/99-99-07-18 "Критерії ризиковості платника податку", комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме: платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим); дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації; платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ); платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років; платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам пп. 16.1.3 п.16.1 ст.16 та абзацу першого п.49.2 , п.49.18 ст.49 ПК України ; платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 та п.46.2 ст.46 ПК України; наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв. Ризиковість платника податку може бути встановлено у разі виконання хоча б одного з критеріїв, визначених у пунктах 1.1 - 1.5 цих Критеріїв.

Відповідно до п. 14 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

18 липня 2018 року між позивачем та ТОВ "Внешенергокомплект" укладено договір поставки № 018-31, згідно умов якого позивач здійснив поставку робочих колес ПП1-01.11.00-01А ротора DYMX10x12x14 та ПП1-01.11.00А ротора D.Y.M.X 10x12x14 в кількості 8 одиниць на загальну суму 1944000.00 грн. (з урахуванням податку на додану вартість-324000.00 грн.).

Із долучених до матеріалів справи банківських виписок встановлено, що 06.09 та 13.09.2018 року здійснено авансові платежі за комплектуючі частини до ротору насосу по договору 018-31 від 18.07.2018 року на суму 190000.00 грн. (в т.ч ПДВ 31666.67 грн.) та суму 101574.00 грн. ( в т.ч. ПДВ-16929.00 грн.) відповідно.

На виконання умов договору позивачем поставлено товар за видатковою накладною від 14.09.2018 року № 343 та складено податкову накладну № 21, яку направлено в установлені законом строки для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна від 14.09.2018 року № 21 складена на адресу ТОВ "Внешенергокомплект" виписана на загальну суму 1652426.00 грн., в тому числі ПДВ 275404.33 грн., що не відповідає сумі, яка вказана у видатковій накладній від 14.09.2018 року № 343 (а.с.19).

Судом встановлено, що кількість вказаного у податкових накладних товару "робочі колеса" ПП1-01.11.00-01А ротора D.Y.N.X. 10х2х14" - "2,8" в накладній № 21 виникла у зв`язку з тим, за першою подією була авансова оплата на загальну суму 291 574,00 грн. та відображена кількість робочих колес 1,2 шт.

Другою подією стала поставка товару контрагенту на суму 1 652 426,00 грн. на дану суму була сформована податкова накладна № 21 та відображена кількість робочих коліс 2,8 шт., авансовий платіж у сумі 291 574,00 грн. сума поставки товару, на яку складено податкову накладну № 21 є 1652 426,00 грн., з урахуванням цих даних із загальної кількості коліс 4 шт. було вирахувано 1,2 шт. коліс за авансовий платіж, а 2,8 шт. були зазначені у податковій накладній № 21 на суму 1652 426,00 грн..

Суд, зазначає, що остаток суми вбачається із податкової накладної №19 від 06.09.2018 року на загальну суму 190 000,00 грн.. в тому числі з урахуванням ПДВ у сумі 31 666,67 грн.

Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку про реальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами. Окрім того, суд наголошує на тому, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абзац 9 ч.2 статті 9 Закону № 996-ХІV).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Аналіз значених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях.

Наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), Верховний суд України у постанові від 27.10.2015 р. у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15) дійшов висновку, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Суд зазначає, що факт зупинення реєстрації податкових накладних у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарської операції, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна.

Крім того, правочин, вчинений між позивачем та зазначеними вище контрагентами не визнано у судовому порядку нечинним, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та контрагентами, та на те, що такі документи надавались разом із повідомленням та надані до суду, відповідач не мав правових підстав для відмови Приватному підприємству "Юнісвіт".

За приписами ч. 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється згідно вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Юнісвіт" (просп. Московський, буд. 94, к. 307 А, м. Харків, 61001, РНОКПП ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ,04053, ), Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати противоправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України від 25.09.2018 р. № 928547/40479838.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 21 від 14.09.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.02.2020 р.

Суддя Полях Н.А.