Справа № 580/4092/19
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року справа № 580/4092/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 2), в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Центрального Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ;

-зобов`язати Центральне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року;

-зобов`язати Центральне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , у разі часткової втрати працездатності, в даному випадку в 35% ступеню втрати професійної працездатності станом на 29.09.2000 року одноразову грошову допомогу в 70 кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року;

-подати звіт про виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та 29.09.2000 року був звільнений зі служби у зв`язку з хворобою. 05.10.2000 року позивачу була встановлена III група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а 28.02.2008 встановлено II група інвалідності. Позивач вважає, що відповідно до чинного законодавства він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності. А відтак, звернувся із заявою про виплату йому такої допомоги. Як наслідок, рішенням комісії Центрально міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України оформленого Протоколом № 26 - 19 від 22.11.2019, у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено. Позивач вважає відмову відповідача протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що позивач звільнений зі служби у 2000 році на підставі п. 65 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вказано, що враховуючи те, що після первинного огляду МСЕК та зміни групи інвалідності минуло більше ніж три роки призначити та виплатити одноразову грошову допомогу немає підстав. Вказав, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 наказом №49о/с управління ДДУПВП в Черкаській області від 29 вересня 2000 року звільнений з органів кримінально-виконавчої системи за ст. 64 п. «б» (через хворобу) Положення.

Згідно довідки Черкаської обласної МСЕК № 1 серія 2-18 АВ за № 002972* від 05.10.2000, ОСОБА_1 встановлено 35% ступеню втрати професійної працездатності станом на 29.09.2000 року у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

05 жовтня 2000 року ОСОБА_1 Черкаською обласною медико-соціальною експертизою встановлена третя група інвалідності у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ (довідка серії 2ЧК № 032701*).

28 лютого 2008 року у відповідності до довідкою до акта огляду МСЕК серія 6 ЧК №120914* Уманської міжрайонної медико-соціальної експертизи, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності на підставі захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до начальника Уманської виправної колонії №129 про підготовку та направлення в Міністерство юстиції України документів для виплати йому одноразової грошової допомоги по інвалідності, отриманої внаслідок захворювання в період проходженням служби.

Згідно протоколу № 26-19 від 22.11.2019 засідання комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

Згідно протоколу, комісією зазначено, що на дату звільнення з органів кримінально-виконавчої системи з 30.09.2000 ОСОБА_1 , на нього розповсюджувалось Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року №59, згідно пункту 3 якого вимоги про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити страховику протягом трьох років з дня страхової події та у зв`язку з наданням до пакету документів для призначення одноразової грошової допомоги частини довідки МСЕК серії 2-18 АВ №002972, яка призначається застрахованому, а не страховику.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що згідно довідки Національної страхової компанії «ОРАНТА» №02-05/119 від 05.11.2019 ОСОБА_1 не отримував страхову суму за державним обов`язковим особистим страхуванням в період проходження служби.

У відповідності до посвідчення виданого УМВС в Черкаській області № 095964 від 09.09.2003, ОСОБА_1 є ветераном ОВС.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною 6 статті 100 Закону №580-VIIІ передбачено трирічний строк для реалізації свого права на отримання допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Закону №580-VIIІ, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Наказом МВС України №4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №163/28293, та набрав чинності з 29.02.2016.

Порядком №4 визначено механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності, тобто Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно розділу II Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є:

1) у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії;

3) у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Судом з`ясовано, що первинно ОСОБА_1 встановлено 35% ступеню втрати професійної працездатності станом на 29.09.2000 року у відповідності до довідки Черкаської обласної МСЕК № 1 серія 2-18 АВ за № 002972* від 05.10.2000, а повторно 28.02.2008 року згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 6 ЧК №120914* Уманської міжрайонної медико-соціальної експертизи, встановлена друга група інвалідності, а отже і норми застосовуються на час встановлення II групи інвалідності.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII (набрав чинності 7 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-XII та Порядком № 707.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-XII (далі - Закон №565-XII) в редакції на час встановлення позивачу інвалідності II групи, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону №565-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 Порядку №707, одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися.

Згідно ч. 6 Порядку №707, для виплати грошової допомоги обов`язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату.

При цьому, на момент первинного встановлення інвалідності та звільнення позивача з органів кримінально-виконавчої системи на нього розповсюджувалось положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затверджене постановою КМУ РСР від 29.06.1991 року №59.

Згідно пункту 3 Положення №59, вимоги про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити страховику протягом трьох років з дня страхової події.

Так як, позивач своїм правом не скористався та Положення №59 втратило чинність на підставі прийняття порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, позивач втратив право на отримання зазначеної допомоги при первинному встановленні інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, на момент повторного огляду та встановлення другої групи інвалідності позивач підпадає під дію Порядку N 707, а тому посилання позивача на Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 є безпідставним.

Пунктом 5 ч. 7 Порядку №707 встановлено, що працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім`ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред`явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Таким чином, враховуючи останню дату проходження комісії 28.02.2008 позивачем пропущений строк передбачений частино 5 пункту 7 Порядку №707, оскільки встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені ч. 1 Порядку №707.

Також суд зазначає, що позивач необгрунтовано посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 21.06.2018 у справі №760/11440/17, оскільки судом у зазначеній справі мали інші обставини і правовідносини, а також до вказаних правовідносин у справі застосовується інший нормативний акт.

Суд звернув увагу, що згідно ч. 5 Порядку 707, для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577 затверджено форми первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях, де підпункт 1.11 пункту 1 визначено форму первинної облікової документації №158/о, або «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотка» та інструкцію щодо її заповнення.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №158/о. або «Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», форма № 158/о складається з двох частин: одна видається страхувальнику, друга видається застрахованій особі.

Отже законодавцем встановлена чітка форма частини довідки, яка повинна подаватися страхувальнику, тобто органу який здійснює виплату одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності.

Позивач при подачі пакету документів до відповідача долучив частину довідки, яка видається застрахованій особі, тобто йому, яка не відповідає формі та не дає права на отримання допомоги, а тому позивач не надав відповідний пакет документів, який передбачений пункту 6 Порядку №707.

Отже підсумовуючи викладене, рішення відповідача оформлене протоколом № 26-19 від 22.11.2019 засідання комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги є законним.

Вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Крім того, суд вважає необхідне відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням вказаного рішення в порядку ст. 382 КАС України, оскільки доказів невиконання рішення суду позивачем не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не належать до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя П.Г. Паламар