Справа № 240/631/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Житомир справа № 240/631/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: позивача Плешивенко О. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови від 08.10.2019року ВП №60250291 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису.

Ухвалою суду від 30.01.2020року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що 22.01.2020року в ході ознайомлення із матеріалами іншої судової справи стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №3750 від 09.09.2019року про стягнення на користь АТ "Банк Форвард" кредитної заборгованості в сумі 14407,55грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є нікчемним, так як виданий без врахування рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017року про визнання незаконною постановою КМ України №662.

На думку Позивача, стягнення заборгованості за кредитними договорами на підставі виконавчого напису нотаріуса не допускається, а тому Відповідач протиправно виніс постанову про відкриття спірного виконавчого провадження.

Відповідач, Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяна Леонідівна, в судове засідання не прибула, направила до суду відзив на позовну заяву. У відзиві проти позову заперечується і зазначається, що спірне виконавче провадження відкрито у повній відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" за місцем знаходження майна боржника у вигляді грошових коштів, що знаходяться на відповідному рахунку у АТ "Банк Форвард" в місті Києві.

Заслухавши доводи Позивача, доводи Відповідача, наведені у відзиві, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, безпосередньо та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку і підстав вчинення виконавчих дій, оскарження рішень, дій або бездіяльності приватних виконавців, регулюються правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (надалі - Закон N 1404-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до оскаржуваної постанови Відповідача від 08.10.2019року відкрито виконавче провадження ВП №60250291 по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса №3750 від 09.09.2019року про стягнення з Позивача на користь АТ "Банк Форвард" кредитної заборгованості в сумі 14407,55грн.

Суть спору між сторонами по даній адміністративній справі зведена виключно щодо правомірності постанови Відповідача від 08.10.2019року про відкриття вказаного виконавчого провадження ВП №60250291

Безспірно, за змістом ч.1ст.3 Закону N1404-VIII виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документі, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

В розумінні вимог ч.2 ст.5 Закону N1404-VIII приватний виконавець наділений повноваженнями на здійснює примусового виконання виконавчих написів нотаріусів.

Суд враховує, що пункт 4 частини першої статті 2 Закону N 1404-VIII установлює принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 і частина друга статті 24 Закону 1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом N 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Наявність майна Позивача, як боржника за виконавчим провадженням, у вигляді грошових коштів, що знаходяться на відповідному рахунку у АТ "Банк Форвард" в місті Києві, підтверджується дослідженою судом довідкою цієї банківської установи.

Вказане виконавче провадження було відкрито за заявою стягувача, АТ "Банк Форвард", від 07.10.2019року поданою до Приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Павелків Тетяни Леонідівни.

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами Відповідача щодо правомірності відкриття вказаного виконавчого провадження саме за місцем знаходження майна боржника, Позивача по даній справі.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача, що виконавчий напис №3750 від 09.09.2019року про стягнення з Позивача на користь АТ "Банк Форвард" кредитної заборгованості в сумі 14407,55грн. є нікчемним, а тому Відповідач безпідставно відкрив спірне виконавче провадження.

По-перше, суд не заперечує, що згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі N 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною в певній частині постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Разом з тим, слід врахувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, в силу вимог Закону України "Про нотаріат" приватний нотаріус вчиняє виконавчий напис від імені держави, а тому виконавчий напис не є правочином у розумінні частини першої статті 202 ЦК України.

Більш того, правомірність (нікчемність) такого виконавчого напису не є предметом судового розгляду в даній справі.

Зазначене свідчить, що Відповідач, як приватний виконавець, не наділений жодними повноваженнями щодо визнання протиправними тих чи інших виконавчих документів та не наділений правом вважати спірний виконавчий напис нотаріуса нікчемним та при відкритті виконавчого провадження застосувати наслідки нікчемності, передбачені ЦК України.

По-друге, алгоритм дій Відповідача при відкритті виконавчого провадження та його право на повернення виконавчого документу заявнику, в тому числі виконавчого напису, чітко врегульовано правовими нормами ч.4.ст.4 та ч.3 ст.5 Закону 1404-VIII. Тобто, Приватний виконавець має право повернути виконавчий документ (виконавчий напис) стягувачу без прийняття до виконання виключно на підставах, передбачених законом.

Суд зазначає, що в силу вимог п.5 частини першої статті 39 Закону 1404-VIII виконавче провадження лише підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, Позивач підтвердив, що в установленому порядку ним спірний виконавчий напис не оскаржувався.

Таким чином, на час винесення оскаржуваної постанови Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк