Справа № 360/256/20
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/256/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2020 до Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (далі - відповідач, УПСЗН Лисичанської міської ради), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії УПСЗН Лисичанської міської ради щодо відхилення електронної заяви ОСОБА_1 № 47461 від 06.11.2019 та відмови у призначенні допомоги при народженні 07.12.2018 доньки ОСОБА_2 ;

- зобов`язати УПСЗН Лисичанської міської ради прийняти рішення за наслідками розгляду електронної заяви ОСОБА_1 № 47461 від 06.11.2019 стосовно призначення допомоги при народженні дитини з 07.12.2018 протягом строку, встановленого законодавством, з урахуванням висновків суду;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати УПСЗН Лисичанської міської ради подати звіт про виконання судового рішення.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 21.10.2019 позивач звернувся до УПСЗН Лисичанської міської ради з заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу, була видана довідка від 31.10.2019 № 924- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої фактичним місцем проживання/перебування позивача є АДРЕСА_1 .

З 20.04.2017 позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народилася донька ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 21.12.2018 Волноваським районним ВРАЦС ГТУЮ у Донецькій області.

06.11.2019 за допомогою офіційного веб-сайту Міністерства соціальної політики України позивач звернувся з заявою в електронній формі про призначення допомоги при народженні дитини, яка була підписана електронним цифровим підписом. Заява зареєстрована 06.11.2019 під номером 47461 та направлена на розгляд до органу СЗН, який був зазначений при заповненні електронної форми, тобто до УПСЗН Лисичанської міської ради, що підтверджується листом, який було сформовано автоматично та який надійшов на електронну пошту.

Згідно із листом від 08.11.2019, який було сформовано автоматично, електронна заява про призначення допомоги при народженні дитини була відхилена УПСЗН Лисичанської міської ради, причиною відхилення стало припущення помилок при її заповненні. Будь-якої інформації про конкретні помилки, допущені при заповненні заяви, лист не містить. Також зазначено, що після усунення помилок позивач має можливість подати електронну заяву повторно.

З метою отримання інформації щодо помилок 12.11.2019 позивач звернувся в електронній формі до відповідача з проханням надати інформацію, які саме помилки та при заповненні яких полів ним було допущено помилки при заповненні заяви.

21.11.2019 позивач двічі звертався з електронною заявою про призначення допомоги при народженні дитини (№ НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ), але обидва рази заяву відхилено без зазначення будь-яких підстав для цього.

25.11.2019 на електронну адресу позивача надійшла відповідь УПСЗН Лисичанської міської ради від 22.11.2019 № 11319, яка не містить жодної інформації щодо помилок, попущених при заповненні електронної заяви про призначення допомоги при народженні дитини. Викладена правова позиція щодо необхідності особистого звернення відповідно до Порядку № 365.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними з огляду на норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВРУРСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 № 1751, правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2019 у справі № 226/1056/17.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що, звертаючись з електронною заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини, він розраховував на виплату передбаченої законодавством суми в розмірі 10320 грн та заборгованості по щомісячних платежах, яку планував використати для облаштування нового місця проживання для перебування там дитини, підготовку до новорічних свят. Відповідач своїми діями змусив позивача пережити стрес та спровокував душевні страждання з приводу неможливості забезпечити дитині належні умови проживання та зустрічі новорічних свят. Діями відповідача завдана суттєва моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях та душевних стражданнях у зв`язку з обмеженням конституційних прав та дискримінацією позивача як внутрішньо переміщеної особи порівняно з іншими мешканцями м. Новодружеськ та м. Лисичанськ, приниженні честі та гідності, стресі та душевних стражданнях у зв`язку зі створенням штучних перепон щодо соціального захисту родини та виплати передбаченої законом державної допомоги, яка б дозволила забезпечити належні умови існування та зростання доньки на новому місці проживання, демонструванням відвертої зневаги до обов`язку держави у якнайкращому забезпеченні інтересів дитини; виниклих у зв`язку з цим незручностях та відчутті невизначеності, які поглиблюються важким фінансовим станом; розчаруванні та негативних емоціях по відношенню до держави у зв`язку з невиконанням органами місцевого самоврядування своїх обов`язків щодо соціального захисту та державної допомоги громадянам, тим паче дітям, які стали заручниками ситуації, що трапилася у країні.

З посиланням на норми статей 3, 56 Конституції України, статті 23 Цивільного кодексу України, правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17, позивач просив стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн з відповідача.

Ухвалою суду від 13.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відстрочено сплату судового збору (арк. спр. 47-48).

31.01.2020 за вх. № 3936/2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (арк.спр. 62-64), у якому заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

ОСОБА_1 взятий на облік в управлінні як внутрішньо переміщена особа, про що видана довідка від 31.10.2019 № 924-, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

06.11.2019 до управління надійшла в електронній формі заява позивача про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , яка як внутрішньо переміщена особа не зареєстрована.

Згідно із статтею 10 Закону № 2811 допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до вимоги статті 11 Закону № 2811 для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1751 призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання заявника. Відповідно до пункту 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

В телефонній розмові з позивачем з`ясовано, що ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_3 постійно мешкають в м. Донецьку. Відомості, підтверджуючі постійне проживання доньки Майї з позивачем, відсутні.

Враховуючи приписи статті 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», електронну заяву 08.11.2019 управлінням відхилено.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, приписами статті 23 ЦК України та відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, що викладені у пунктах 3, 9 постанови від 31.03.1995 № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі діяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження та яку саме шкоду вони заподіяли.

Позивач зазначає, що планував використати кошти державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_5 для облаштування нового місця проживання та підготовку до новорічних свят, а управління змусило позивача пережити стрес, спровокувало душевні страждання та завдало суттєвої моральної шкоди. Тобто позивач посилається на явища суб`єктивного характеру (стрес, страждання), уявлення про які різні в кожного суб`єкта, отже повинен обґрунтувати, в чому саме полягає спричинення моральної шкоди.

Також відповідач зазначив, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, та надається одному з батьків, з яким постійно проживає дитина, з метою створення належних умов для її повноцінного виховання. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР УРСР від 27.02.1991 № 798-ХІІ, саме батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , має статус внутрішньо переміщеної особи, підтверджений довідкою від 31.10.2019 № 924- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з 20.04.2017 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 (арк.спр.15-18, 19, 20-23, 24, 25, 27).

07.12.2018 у позивача та його дружини ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.12.2018 Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області (арк.спр. 26).

06.11.2019 позивач через офіційний веб-сайт Міністерства соціальної політики України звернувся з заявою в електронній формі, підписаною електронним цифровим підписом, до УПСЗН Лисичанської міської ради щодо призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр.28-30), яка була зареєстрована за № НОМЕР_6 , про що 06.11.2019 о 15:33 на електронну пошту позивача надійшов лист Міністерства соціальної політики України, в якому, зокрема, роз`яснювалося, що заяву розглядатиме той орган соціального захисту населення, який визначено заявником при заповненні електронної форми; якщо електронна заява підписана за допомогою ЕЦП, допомога при народженні дитини має бути призначена не пізніше, ніж наступного дня після отримання заяви, а у разі, якщо не використано ЕЦП, заявнику доведеться особисто звернутися до органу соціального захисту населення, щоб власноруч підписати документи (арк.спр. 31).

08.11.2019 об 11 год. 05 хв. на електронну пошту позивача надійшов лист УПСЗН Лисичанської міської ради, в якому зазначено, що електронна заява на № 47461 про призначення допомоги при народженні дитини була відхилена, при її заповненні допущено помилки. Після усунення помилок заявник може подати електронну заяву повторно (арк.спр. 32).

Згодом позивач ще двічі звертався з електронними заявами щодо призначення допомоги при народженні дитини - від 21.11.2019 № 20524 та від 21.11.2019 № 20933 (арк.спр.35-37, 39-41), про реєстрацію яких на електронну пошту позивача надійшли відповідні листи Мінсоцполітики від 21.11.2019 об 11:08 та від 21.11.2019 о 20:16, зміст яких аналогічний змісту електронного листа Мінсоцполітики від 06.11.2019 (арк.спр. 38, 42).

12.11.2019 о 22:42 позивач звернувся до відповідача зі зверненням в електронній формі, в якому просив роз`яснити, які саме помилки заявником допущені при заповненні електронної заяви від 06.11.2019 № 47461, оскільки з тексту повідомлення про її відхилення неможливо встановити, які конкретно допущено помилки при заповненні, виправлення яких дозволить повторно подати електронну заяву про призначення допомоги при народженні дитини (арк.спр. 34).

22.11.2019 за № 11319 відповідачем надано позивачеві відповідь на звернення, в якій зазначено, що правові засади призначення допомоги при народженні дитини регламентуються Законом України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ та Порядком № 1751. Відповідно до п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу) (пункт 11 Порядку № 1751). Заява, зазначена у підпункті 1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням засобів телекомунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням електронного цифрового підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. Механізм призначення (відновлення) виплат усіх видів соціальної допомоги та компенсацій внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, відповідно до умов якого рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат приймається виключно комісією, утвореною міською радою на підставі акта обстеження матеріально - побутових умов сім`ї. У телефонній розмові з заявником було з`ясовано, що дитина знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України в м. Донецьк. Враховуючи наведене та норми чинного законодавства, заявнику необхідно звернутися до управління особисто та подати заяву про призначення допомоги при народженні дитини з необхідними документами (арк.спр. 33).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" передбачено, що одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

У відповідності до статті 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно вимогами статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини та за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначає Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 (далі - Порядок № 1751).

Абзацами п`ятим та шостим пункту 2 Порядку № 1751 визначено, що призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання заявника. Допомога за місцем фактичного проживання призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за зареєстрованим місцем проживання заявника. Перевірка відомостей щодо неотримання допомоги здійснюється органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.

Допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання (пункт 10 Порядку № 1751).

Згідно із положеннями пункту 11 Порядку № 1751 лля призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:

1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

Заява, зазначена у підпункті 1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням засобів телекомунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. В такому разі факт народження дитини на території України підтверджується за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманою шляхом електронної взаємодії у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мін`юстом. У разі надходження надісланої з використанням засобів телекомунікаційних систем заяви без кваліфікованого електронного підпису громадянина орган соціального захисту населення повідомляє заявнику, що допомога при народженні дитини призначається лише після підписання у місячний строк зазначеної заяви. У разі непідписання заяви у зазначений строк подається нова заява.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 11 Порядку № 1751 у разі звернення одного з батьків дитини (опікуна) за призначенням допомоги при народженні дитини орган соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (пункт 12 Порядку № 1751).

Відповідно до абзацу шостого пункту 43 Порядку № 1751 у разі подання заяви в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису про призначення допомоги при народженні дитини така допомога призначається не пізніше ніж наступного робочого дня після отримання заяви органом соціального захисту населення.

Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення (абзац сьомий пункту 43 Порядку № 1751).

Пунктами 44 та 45 Порядку № 1751 визначено, що уразі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви. Орган, що призначає і виплачує державну допомогу сім`ям з дітьми, повинен давати роз`яснення з питань її призначення і виплати та надавати заявнику допомогу в одержанні необхідних документів.

Згідно із пунктом 50 Порядку № 1751 рішення органу, що призначає і виплачує державну допомогу сім`ям з дітьми, може бути оскаржено у порядку їх підлеглості у вищестоящі органи або у судовому порядку.

Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи зі змісту електронного повідомлення УПСЗН Лисичанської міської ради від 08.11.2019 про відхилення заяви ОСОБА_1 за № 47461 про призначення допомоги при народженні дитини, така відповідь не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України а саме - критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності, оскільки не зазначено, які саме помилки, допущені заявником при заповненні електронної форми, стали підставою для відхилення заяви. При цьому роз`яснено право повторного подання електронної заяви після усунення помилок, зміст яких не наведений.

Під час судового розгляду справи відповідачем також не надано жодних відомостей та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 припустився помилок при заповненні електронної форми заяви.

Також суд зауважує, що порядок звернення за допомогою при народженні дитини та строки такого звернення, визначені Порядком № 1751, позивачем дотримано, і Порядок № 1751 не містить виключень для внутрішньо переміщених осіб щодо можливості подання електронної заяви.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій УПСЗН Лисичанської міської ради щодо відхилення електронної заяви ОСОБА_1 № 847461 від 06.11.2019 та відмови в призначенні допомоги при народженні дитини з підстав, наведених у електронному повідомленні від 08.11.2019, та зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду електронної заяви ОСОБА_1 від 06.11.2019 № 47461 стосовно призначення допомоги при народженні дитини з урахуванням висновків суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині призначення допомоги з 07.12.2018 протягом строку, встановленого законодавством, суд зазначає, що у разі призначення допомоги остання призначається саме з дати народження дитини, іншого законом не передбачено. Щодо формулювання «протягом строку, встановленого законодавством», такі строки визначаються Порядком № 1751, і станом на теперішній час в цій частині відсутнє порушене право позивача, оскільки прийняття відповідачем відповідного рішення за його заявою № 47461 матиме місце у майбутньому, при цьому у відповідача виникає обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, незалежно від строків прийняття рішення про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, визначених Порядком № 1751.

Згідно із абзацом другим частини четвертої статі 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 №2402-ІІІ (Преамбула Закону).

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 13 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими законами України.

Суд зауважує, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Також суд зауважує, що відповідач при прийнятті рішення має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2019 у справі № 226/1056/17, зокрема, щодо того, що відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання допомоги при народженні дитини через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб, а також щодо того, що постанова КМУ № 365 не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд не заходить підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, яке встановлено у статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Однак позивачем до суду не надано жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру (завдання моральної шкоди), а також доводять причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.

Такий висновок суду жодним чином не суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, на яку посилається позивач у позові, та у пунктах 55, 56, 57 якої зазначено, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд зазначає, що неможливість облаштування позивачем нового місця проживання та здійснення підготовки до новорічних свят через непризначення відповідачем допомоги при народженні дитини, яка є допомогою самій дитині, а не її батькам, за відсутності належних доказів наявності нового житла, необхідності його облаштування саме з метою створення умов проживання та зростання дитини, не свідчать про заподіяння діями відповідача моральної шкоди позивачу, та про досягнення його негативних емоцій рівня страждань та приниження через неможливість здійснення дій, про які він зазначив.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що така вимога є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 13.01.2020 відстрочено позивачу сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання як ВПО: АДРЕСА_4 ) до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (код за , місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, буд. 22а) про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради щодо відхилення електронної заяви ОСОБА_1 від 06 листопада 2019 року № 847461 та відмови в призначенні допомоги при народженні дитини з підстав, наведених у електронному повідомленні від 08 листопада 2019 року.

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради прийняти рішення за наслідками розгляду електронної заяви ОСОБА_1 від 06 листопада 2019 року № 847461 стосовно призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до Державного бюджету України судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська