Справа № 807/154/14
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 лютого 2020 року

Київ

справа №807/154/14

адміністративне провадження №К/9901/59/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.

перевіривши касаційну скаргу Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року

у справі №807/154/14

за позовом ОСОБА_1

до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції

про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернулася Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (далі - Міський відділ ДВС Ужгородського МУЮ), в якому, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила визнати дії та бездіяльність відповідача в частині не здійснення об`єднання в одне виконавче провадження виконавчих проваджень від 22 жовтня 2001 року та 31 січня 2002 року, а в подальшому з виконавчим провадженням від 08 серпня 2002 року протиправними; визнати дії відповідача щодо продовження у червні 2003 року - виконання виконавчого провадження від 08 серпня 2002 року з виконання ухвали суду від 05 липня 2002 року із виконавчим листом №2-271, виданого судом 06 серпня 2002 року та непродовження виконання виконавчих проваджень від 22 жовтня 2001 року і 31 січня 2002 року з виконання рішення суду від 08 жовтня 2001 року, протиправними.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено частково; визнано дії відповідача в частині непродовження виконання виконавчого провадження від 22 жовтня 2001 року з виконання виконавчого листа №2-271 від 08 жовтня 2001 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста по ліцензуванню відділу контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, та тютюнових виробів Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну протиправними; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року, ОСОБА_1 також оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, а ухвалою цього суду від 27 листопада 2014 року апеляційну скаргу повернуто позивачу.

ОСОБА_1 повторно подала апеляційну скаргу та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2015 року:

- касаційну скаргу Міського відділу ДВС Ужгородського МУЮ залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року в оскарженій частині залишено без змін;

- за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року закрито касаційне провадження в частині відмови в задоволенні позову у відповідності до частини 1 статті 211 КАС України;

- інші касаційні скарги ОСОБА_1 задоволено; ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року, 27 листопада 2014 року та 12 лютого 2015 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження апеляційного розгляду.

В подальшому апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції здійснювався в частині відмови в задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міського відділу ДВС Ужгородського МУЮ щодо необ`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень від 22 жовтня 2001 року та 31 січня 2002 року, а в подальшому з виконавчим провадженням від 08 серпня 2002 року та прийнято нову постанову в цій частині про задоволення позовних вимог; визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо необ`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень від 22 жовтня 2001 року та 31 січня 2002 року, а в подальшому з виконавчим провадженням від 08 серпня 2002 року; в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

02 січня 2020 року відповідач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та відмовити у задоволені позовної заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 03 січня 2020 року відмовлено в задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору, а касаційну скаргу залишено без руху з підстав не сплати судового збору та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

17 січня 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 03 січня 2020 року надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги та платіжне доручення №2138 від 24 грудня 2019 року.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини 3 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець не передбачив та обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, скаржником в касаційній скарзі такі обставини теж не зазначені, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 287, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі №807/154/14.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

О.В. Калашнікова

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду