Справа № 675/2378/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/2378/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Трасковський С.Л.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

28 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представника відповідача: Марчука Олександра Антоновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2018 року (ухвалене в м. Ізяслав) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

28 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року розгляд справи було призначено в режимі відеоконференції на 14 січня 2020 року о 10:00 год.

Під час розгляду справи 14.01.2020 року судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 вибув із Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" до Державної установи "Київський слідчий ізолятор".

Частиною 5 ст. 5 КАС України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно по положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Вказане також узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи встановлені обставини у справі, з метою забезпечення процесуальної рівності прав учасників даного судового процесу та в зв`язку з необхідністю заслухати в судовому засіданні пояснення позивача щодо обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, судом було призначено дану справу в режимі відеоконференції за участю сторін на 28.01.2020 року о 10:00. Доручено Державній установі "Київський слідчий ізолятор" забезпечити участь ОСОБА_2 Романа Вікторовича у відеоконференції 28 січня 2020 року о 10:00 год. за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, будинок 13.

Згідно протоколу судового засідання розгляд справи розпочався 28 січня 2020 року о 10 год.20 хв., проте позивач в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився, будь яких заяв від ОСОБА_1 та сторони, якій було доручено забезпечити явку позивача для розгляду справи, не надходило, хоча про час, день та місце проведення судового засідання вищезазначені особи були повідомлені завчасно та належним чином.

Тому, з урахуванням вищевказаного, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 309 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, щодо розгляду справи без участі позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд зауважує, що 28 січня 2020 року о 12.00 год. ( після закінчення розгляду справи) на електронну адресу Сьомого апеляційного надійшла заява від ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи, у зв`язку з поганим самопочуттям, при цьому розгляд справи був завершений о 10.34 год., що підтверджується журналом судового засідання, а тому суд не міг врахувати її при розгляді справи та відкласти судове засідання.

Представник відповідача щодо вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити їх без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі "Замкова виправна колонія (№58)».

30.10.2017 року інспектором відділення СПС відділу СВПР Микульським ОСОБА_3 . та молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Слісарчуком С.О. було складено рапорти в яких зазначено про допущення ОСОБА_1 30.10.2017 року о 10 год. 05 хв. нетактовної поведінки по відношенню до ОСОБА_4 , а саме звертання до нього на «ти», вживання нецензурних слів, висловлення погроз щодо написання необґрунтованих скарг.

01.11.2017 року службовими особами ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , складено Акт, в якому зазначено, що в ході бесіди виховного характеру засуджений ОСОБА_1 вину свою не визнав, від письмового пояснення відмовився.

Також 01.11.2017 року начальником відділення СПС ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_5 на підставі зазначених документів було складено рапорт, в якому викладено вказані вище обставини.

07.11.2017 року відповідачем на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду питань про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зміни умов тримання засуджених в межах Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» на підставі зазначених документів було прийнято постанову про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді «суворої догани». Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 30.10.2017 року о 10 год. 05 хв. допустив прояв нетактовної поведінки до лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_4 , висловлювався нецензурними словами, погрожував необґрунтованими скаргами, своєю поведінкою негативно впливав на інших засуджених.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 КВК України встановлено обов`язок засуджених виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Крім того, згідно приписів пункту 1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року №2186/5, засуджені повинні бути ввічливими з персоналом установи виконання покарань та іншими особами, які відвідують установи. Засуджені звертаються до персоналу установ виконання покарань на "ви", називають їх по імені та по батькові або "громадянин", "громадянка" і далі за званням чи займаною посадою.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.107 КВК України, на засуджених покладено обов`язок, крім іншого, дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами. Згідно ч.4 ст.107 КВК України засудженим забороняється вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що 25.10.2017 року інспектор відділення СПС відділу СВПР ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» Микульський ОСОБА_7 , при наданні ОСОБА_1 можливості здійснити телефонну розмову, зазначив, що тарифи на телефонні розмови змінились і вартість одного з`єднання становить 1 гривня.

При цьому позивач вважає, що вказані дії були протиправними, оскільки працівник установи не надав йому будь-яких документів, що підтверджують зміну в тарифах мобільного зв`язку. У зв`язку з чим звернувся із відповідною скаргою до начальника установи.

З матеріалів справи встановлено, що 30.10.2017 року інспектор Микульський Д.С. відмовив ОСОБА_1 у праві на телефонні розмови через наявність на його особовому рахунку боргу. Позивач був обурений такою поведінкою працівника установи та відповів, що звернеться із скаргою до органів прокуратури.

Згідно ч.5 ст.110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Однак, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, відповідно до довідки №59 від 02.03.2018 року про рух коштів на особовому рахунку ОСОБА_1 , в серпні 2017 року на рахунок позивача надійшло 300 грн. При цьому ОСОБА_1 в цьому ж місяці витратив на придбання товарів 351, 20 грн., таким чином на рахунку утворився борг в сумі 51, 20 грн.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 було витрачено на телефонні переговори 8, 10 грн., а тому борг становив вже 59, 30 грн. Також в жовтні 2017 року позивач витратив на телефонні розмови 1, 80 грн. Наступне надходження коштів на особовий рахунок ОСОБА_1 було від родичів 31.10.2017 року в сумі 100 грн., а тому на вказану дату в залишку на рахунку було 38, 90 грн.

Крім того, судом першої інстанції були досліджені три журнали надання телефонних розмов для засуджених, згідно яких було встановлено, що позивачу протягом жовтня 2017 року надавались телефонні розмови: 02.10.2017 року, 11.10.2017 року.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.3 ст.107 КВК України, на засуджених покладено обов`язок, крім іншого, дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами. Згідно ч.4 ст.107 КВК України засудженим забороняється вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 під час вказаного інциденту проявив нетактовну поведінку до ОСОБА_4 , звертався до нього на «ти», висловлювався нецензурними словами, своєю поведінкою негативно впливав на інших засуджених.

Вказані обставини були підтверджені рапортом інспектора відділення СПС ОСОБА_8 від 30.10.2017 року, рапортом молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Слісарчука С.О. від 30.10.2017 року та показами свідків, які були допитані в суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_1 порушення встановленого режиму утримання допускав і раніше, на заходи виховного та профілактичного впливу реагує не достатньо, що підтверджується рапортом начальника відділення СПС ОСОБА_9 М. від 01.11.2017 року та довідкою про заохочення і стягнення від 01.11.2017 року.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_1 допущено порушення вимог ст.ст.9, 107 КВК України, пункту 1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, внаслідок чого ним вчинено дисциплінарний проступок.

Аналізуючи доводи апелянта про порушення відповідачем порядку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.131-1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Згідно ч.1 ст.132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Попередження - це письмове застереження про притягнення до дисциплінарної відповідальності певного виду у разі повторного порушення.

Частинами 1, 3, 6 ст.134 КВК України встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Стягнення накладається лише письмово.

Згідно з ч.1 ст.135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань.

Частиною четвертою цієї норми закріплено, що особа, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 про засідання дисциплінарної комісії на якому було вирішено питання про застосування до нього стягнення був повідомлений за одну добу, тобто в межах строку визначеного законом. Позивач мав можливість звернутись за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги, що підтверджується відповідною розпискою від 06.11.2017 року, яка міститься в матеріалах справи, від підпису якої позивач відмовився.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до представників адміністрації установи з питань ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження не звертався, тому твердження апелянта про відмову в наданні йому ознайомитись з рапортом Мікульського ОСОБА_7 , є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при притягненні позивача до відповідальності не було допущено порушення відповідного порядку.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани» від 07.11.2017 року прийнята у спосіб та в межах повноважень відповідача з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі протиправних дій позивача, допущених 30.10.2017 року, а також наявних у засудженого заохочень та стягнень.

Посилання апелянта на лист представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25.01.2018 року, колегія суддів не приймає як доказ, оскільки у даному листі не встановлено фактів порушення діючого законодавства України адміністрацією Замкової виправної колонії №58 при притягненні до дисциплінарної відповідальності 07.11.2017 року ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, які впливають на правильність вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 лютого 2020 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.