Справа № 359/7368/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/7368/19 Суддя (судді) першої інстанції: Журавський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції старшого лейтенанта Дикуши Владислава Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції старшого лейтенанта Дикуши Владислава Васильовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції старшого лейтенанта Дикуши Владислава Васильовича (далі - відповідач, апелянт, Старший інспектор Дикушин В.В.), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 31 липня 2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в розмірі 1020,00 грн., та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він не є суб`єктом інкримінованого йому правопорушення.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до посадової інструкції, позивач зобов`язаний виконувати приписи контролюючих органів та організовувати оперативні заходи з метою ліквідації виявлених порушень. З огляду на викладене, позивача обґрунтовано визнано суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, наголошує на тому, що всупереч вимогам статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд першої інстанції закрив провадження в адміністративній справі, що є виключною компетенцією відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що він не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою. Крім того, на момент подання позовної заяви, підприємством було замінено всі технічні засоби регулювання дорожнього руху на АЗС «Авангард».

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 31 липня 2019 року відповідач прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).

Зі змісту постанови вбачається, що 31 липня 2019 року о 14 годині 58 хвилин на автодорозі Р-03 Північно-східний об`їзд м. Київ, 11 км + 200 м, позивач, будучи директором АЗС ТОВ «Вест Петрол Маркет WOG» не вжив своєчасно заходів по встановленню дорожніх знаків 2.1., 3.21., 4.9., 5.35.1., 5.35.2., 6.11., 6.7.1., 5.38 та нанесення відповідної дорожньої розмітки, чим порушив правила, норми та стандарти утримання п.10.4.2 ДСТУ 4100:2014, ДСТУ 2587:2010 та п.1.5 Правил дорожнього руху України (а.с.19).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є субєктом правопорушення, передбаченого чатсиною 1 статті 140 КУпАП.

Колегія суддів з наведеним висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Статтею 14 КУпАП визначено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Статтею 140 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць.

Відповідно до частини 1 цієї правової норми, порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушень, передбачених коментованою статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених названою правовою нормою, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Як убачається із матеріалів спави та не заперечує відповідач, позивач на момент винесення оскаржуваної постанови займав посаду начальника станції (далі - АЗС), яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ». Відповідно до посадової інструкції, затвердженої директором товариства, до компетенції начальника станції не належить дотримання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг.

Разом з тим, правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг визначені Законом України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року № 2862-IV з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України № 2862-IV).

Відповідно до визначення, закріпленого у статті 1 цього Закону автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів; об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Частиною 2 статті 9 Закону України № 2862-IV закріплено, що об`єкти дорожнього сервісу не є складовими частинами автомобільної дороги загального користування, крім випадків, якщо замовником їх будівництва чи розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування є власник чи орган управління цих автомобільних доріг загального користування.

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що АЗС, начальником якого є позивач, є складовою частиною автомобільної дороги, і до неї можуть бути застосовані вимоги Державних стандартів України, на які посилається відповідач.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції неповноважний закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення колегія суддів вважає помилковим.

Як закріплено у пункті 3 частини 3 статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Посиланння апелянта на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 12 березня 2015 року у справі №К/9991/28251/11 є помилковим, оскільки наведена норма Кодексу адміністративного судочинства України набула чинності з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 272, 288, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції старшого лейтенанта Дикуши Владислава Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька