Справа № 200/13412/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 р. Справа№200/13412/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі Кудрявцеві О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу суми пенсію за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року та зобов`язати провести нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до норм чинного законодавства України.

Разом із позовними вимогами позивач заявила клопотання щодо допуску до негайного виконання судового рішення в частині виплати заборгованості з пенсії у межах суми за один місяць, а також щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою та пенсіонером, перебуває на обліку у Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецькій області з 2015 року на підставі заяви про запит пенсійної справи як отримувач пенсії за віком, що була призначена їй з 12 липня 2003 року довічно.

Зазначає, що у березні 2016 року безпідставно та без будь-якого попереднього повідомлення їй припинили виплачувати належну пенсію. Поновили виплату пенсії лише з серпня 2019 року, належні до виплати суми пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року виплачені не були. Жодного рішення про припинення виплати пенсії за минулий час вона не отримувала.

З метою з`ясування причин невиплати пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року та з вимогою виплати належної їй пенсії, позивач 17 жовтня 2019 року письмово звернулась до відповідача, у відповідь отримала лист від 29 жовтня 2019 року № 492(486)/Б-01-01-01, в якому було зазначено, що питання відновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам» зі змінами від 21 серпня 2019 року № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Станом на дату надання відповіді окремий порядок Кабінетом Міністрів України прийнято не було.

Позивач вважає, що виплату їй пенсії було припинено з підстав, що не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відповідно до ст. 46 цього ж Закону пенсія повинна бути їй виплачена за минулий час без обмежень будь-яким строком (а.с. 4-7).

У наданому суду відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

У вересні 2015 року позивач була взята на облік як внутрішньо переміщена особа управлінням Пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області, правонаступником якого є Великоновосілківське ОУПФУ Донецької області, та розпочато виплату пенсії.

За результатами співставлення інформації Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб органом Пенсійного фонду автоматизованим способом було виявлено, що позивач не знаходиться на обліку як ВПО, що стало підставою для припинення (зупинення) виплати їй пенсії з 1 березня 2016 року.

У червні 2019 року позивач у встановленому законом порядку звернулась до управління із заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідно до розпорядження від 17 липня 2019 року нарахування та виплату пенсії позивачу поновлено на підставі протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 9 липня 2019 року № 53; з серпня 2019 року виплата пенсії проводиться у встановленому законом порядку, що підтверджується інформацією з електронної підсистеми призначення та виплати пенсії.

Стосовно заборгованості за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року у відзиві зазначено, що пенсія за вказаний період нарахована обліковується в управлінні та буде виплачена за наявності відповідного фінансування від розпорядника коштів вищого рівня (а.с. 32-33).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 1-2).

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року подальший розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15 січня 2020 року (а.с. 21).

Ухвалою суду від 15 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі; призначено розгляд справи по суті на 29 січня 2020 року (а.с. 26).

29 січня 2020 року до судового засідання сторони не з`явились; про місце, дату та час повідомлялись судом належним чином.

В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за її відсутності (а.с. 23-24, 30).

Відповідач заяв чи клопотань на адресу суду з приводу участі у судовому засіданні не надав.

Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене вище суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком; є внутрішньо переміщеною особою (ВПО) з тимчасово окупованої території, перебуває на обліку у Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецькій області (а.с. 11-13).

Відповідач, Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103; є органом державної влади та суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції та є належним відповідачем у даній справі (а.с. 17-18).

Як встановлено судом на підставі пояснень сторін у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату пенсії та взяття на облік до управління Пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області, правонаступником якого є Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, за результатом розгляду якої ОСОБА_1 взято управлінням на облік та розпочато виплату пенсії (а.с. 33).

За поясненням відповідача за результатами співставлення інформації Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб управлінням автоматизованим способом було виявлено, що позивач не знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа, у зв`язку із чим з 1 березня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 було зупинено (а.с. 32-33).

Рішення (належним чином засвідченої копії) про припинення (зупинення) виплати позивачу пенсії суду не надано.

У червні 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати їй пенсії (а.с. 14, 33-34).

Відповідно до розпорядження відповідача від 17 липня 2019 року нарахування та виплату позивачу пенсії було поновлено на підставі протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 9 липня 2019 року № 53 (а.с. 14, 33-34).

Як встановлено судом з серпня 2019 року виплата пенсії позивачу проводиться у встановленому законом порядку (а.с. 33-34, 35).

17 жовтня 2019 року позивач звернулась до відповідача із запитом щодо з`ясування причин не виплати їй пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року та з вимогою виплатити дану заборгованість (зв.бік а.с. 4).

29 жовтня 2019 року листом вих. № 492(486)/5-01-01-01 позивачу надана відповідь, в якій повідомлено, що заборгованість з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року склала 60 618,03 грн, яка відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», зі змінами від 21 серпня 2019 року № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с. 15).

Факт не нарахування та не виплати позивачу пенсії підтверджено випискою з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії за період з 1 березня 2016 року по травень 2016 року, а також на підставі виписки з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії судом встановлено, що з липня 2016 року по серпень 2019 року належні суми пенсії ОСОБА_1 були нараховані, але не виплачені (а.с. 35).

Будучи не згодною із не виплатою їй відповідачем заборгованості з пенсії за спірний період позивач звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по суті спору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України «Про пенсійне забезпечення») пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), який набрав чинності 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 1 жовтня 2014 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 8 червня 2016 року, далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абз. 6 цього пункту.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136, яка набрала чинності 4 березня 2016 року, затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з п. 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до п. 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 цього Порядку установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Також цією ж постаново визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже зазначено судом вище, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, яка містить в собі перелік випадків, у випадку настання яких здійснюється припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, передбачає крім перерахованих в ній конкретних випадків ще й «інші випадки, передбачені законом».

За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури виключно парламентом (Верховною Радою України) та регулює найважливіші суспільні відносини.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачем не доведено існування «інших випадків, передбачених законом», ніж ті, які перераховані у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу, крім цього, припинення виплати пенсії є можливим лише за умови прийняття пенсійним органом належним чином оформленого рішення, відповідно, протиправним є не нарахування позивачу пенсії у період з 1 березня 2016 року по 31 травня 2016 року та не виплата пенсії за період з 1 березня 2016 року ОСОБА_1 по 31 липня 2019 року.

Відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання бездіяльності Великоновосілківського ОУ ПФУ щодо невиплати їй пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги встановлені судом обставини щодо протиправності не нарахування позивачу пенсії за період з 1 березня по 31 травня 2016 року, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та зобов`язати позивача нарахувати позивачу пенсію за даний період, а також задовольнити позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 46 Закону України № 1058-IV, який є спеціальним в даних правовідносинах, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Наявними в матеріалах справи документами не спростовується факт того, що позивачу у спірний період пенсія позивачу нараховувалась - окрім періоду з 1 березня 2016 року по 1 травня 2016 року. Разом із цим підстави для не нарахування пенсії у період з 1 березня 2016 року по 1 травня 2016 року були відсутні.

Беручи до уваги наведене вище невиплачена відповідачем позивачу пенсія за період з 1 березня 2016 року по 1 травня 2016 року підлягає нарахуванню та виплаті без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на всю суму заборгованості.

Щодо вимоги позивача про встановлення судом відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи вказані нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом.

Беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості клопотання про встановлення судового контролю, суд вважає, що підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення у справі відсутні.

Щодо клопотання позивача про необхідність допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми пенсії за один місяць, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць, а клопотання позивача підлягає задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що ухвалою суду від 25 листопада 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 768,40 грн до вирішення справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 14, 19, 72-78, 90, 94, 139, 205, 244-246, 256, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування ОСОБА_1 пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 травня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року.

Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсії за період 1 березня 2016 року по 31 травня 2016 року.

Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 липня 2019 року - з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до норм чинного законодавства України.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за один місяць.

Стягнути зі Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - рахунок -, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини складені та підписані 29 січня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 7 лютого 2020 року.

Суддя Н.П. Волгіна