Справа № 810/1570/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року 810/1570/16

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Панченко Н.Д., суддів Кушнової А.О. та Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання Волошка О.Л.,

представника позивача - Антохова Я.С.,

представника відповідачів - не з`явився,

розглянувши у м. Києві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління ДПС у Київській області про визнання незаконними і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ВІТАПОЛІС (08152, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, Територія технікуму, 16) звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, площа Львівська, буд. 8), Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-А), Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (08132, Київська область, Києво Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34), в якому просило суд: визнати незаконним і скасувати рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 вих. № 11541/10/10-13-11-02-10; визнати незаконним і скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 вих. № 3255/10/10-36-11-01-10; визнати незаконним і скасувати рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 02.03.2016 вих. № 4542/6/99-99-11-02-02-14; зобов`язати ДПІ у Києво Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ «ВІТАПОЛІС» податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць вересень 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що подав до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за вересень 2015 року з додатками № 2,3,4,5 та вкладенням доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість, яку податковий орган відмовився приймати посилаючись в оспорюваному рішенні на те, що податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ «ВІТАПОЛІС» не визнається як податкова звітність, в зв`язку з тим, що вона подана з порушенням п.49.4 ст.49 ПК України.

Позивач стверджує, що рішення контролюючого органу, яким йому відмовлено у прийнятті податкової звітності з ПДВ, є незаконним, оскільки будь-яких визначених законом підстав для відмови у її прийнятті немає. Зокрема позивач зазначає, що складена ним звітність містить усі обов`язкові реквізити та подана за формою, що відповідає чинному законодавству, а відтак мала бути прийнята податковим органом.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття вказаного рішення, оскільки подання до контролюючих органів податкової звітності з податку на додану вартість у паперовому вигляді відповідає вимогам чинного законодавства, а у контролюючого органу відсутнє право не приймати у платників податків податкову звітність, оформлену згідно з вимогами податкового законодавства.

Також позивач зазначив, що ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області у розумінні вимог чинного законодавства не є контролюючим органом, оскільки повноваження, організація та порядок діяльності податкового органу визначені не законом, а підзаконним нормативно-правовим актом, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, якою затверджено Положення про Державну фіскальну службу України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» було залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 без змін.

11 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

18 жовтня 2018 року матеріали адміністративної справи №810/1570/16 надійшли на адресу суду та внаслідок автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20 листопада 2018 року.

У зв`язку із наявністю клопотань від учасників процесу та перебуванням членів колегії у відпустці розгляд справи відкладався.

20 листопада 2018 року через канцелярію суду від Головного управління ДФС у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого податковий орган просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно наданих ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області документів, декларація з ПДВ за вересень 2015 року ТОВ «ВІТАПОЛІС» надійшла до ДПІ у Києво-Святошинському районі в паперовому вигляді 09.10.2015 №, та у зв`язку з порушенням платником вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України не була прийнята, про що листом від 09.10.2015 №11541/10/10-13-11-02-10 було повідомлено платника про неприйняття поданої звітності та запропоновано подати податкову декларацію з ПДВ за вересень 2015 року відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Відповідач зазначає, що договір про визнання електронних документів з ТОВ «ВІТАПОЛІС» було укладено 13.01.2015 реєстр №, дія договору не призупинялася. Відповідно до умов Договору платник податків має можливість реєструвати податкові накладні та подавати податкову звітність засобами телекомунікаційного зв`язку.

30 листопада 2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив Головного управління ДФС у Київській області в якій позивач не погодився з думкою відповідача, що викладена у відзиві та наполягав на задоволенні позовних вимог.

28 березня 2019 року від Державної фіскальної служби України через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення в яких податковий органа просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

21 жовтня 2019 року в судовому засіданні залучено по справі в якості співвідповідача Головне управління ДПС у Київській області.

23 жовтня 2019 року через канцелярію суду від Головного управління ДПС у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого податковий орган не погодився з позовними вимогами позивача викладені та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

21 листопада 2019 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення стосовно відзиву Головного управління ДПС у Київській області в яких позивач не погодився з думкою відповідача, що викладена у відзиві та наполягав на задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 04.02.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідачів у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, жодних заяв і клопотань щодо розгляду справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи, матеріали не місять.

Враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши думку представника позивача, колегією суддів прийнято рішення про проведення даного судового засідання за відсутності представника відповідачів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» () зареєстроване в якості юридичної особи 25.05.2006, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2018 №.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» взято на податковий облік в Києво-Святошинській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області з 30.05.2004 за № 2241. З 02 червня 2006 року позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

Так, 09 жовтня 2015 року позивачем було подано до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року з додатками № 2, 3, 4 та 5 до неї. Крім того, разом з податковою декларацією позивачем були подані доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період (включно з додатками) відповідно до абзацу другого пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у формі листа від 09 жовтня 2015 року вих. № 112/15.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року (том ІІ, а.с. 116), на ній проставлено штамп відповідача із відміткою «Отримано з попередженням про можливість невизнання».

Листом від 09 жовтня 2015 № 11541/10/10-13-11-02-10 «Про відмову у прийнятті податкової звітності» (який отримано позивачем 13 листопада 2015 року) відповідач повідомив про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року вважається не визнаною як податкова звітність, у зв`язку з тим, що вона подана з порушенням вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України. Також платнику податків було роз`яснено про надання податкової декларації у спосіб передбачений законодавством.

Не погоджуючись зі змістом вказаного рішення, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у Київській області про його перегляд та скасування.

За результатом розгляду вказаної скарги, Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення № 3255/10/10-36-11-01-10 від 14 грудня 2015 року, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області - без змін.

25 січня 2016 року ТОВ «ВІТАПОЛІС» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою № 16/16 про перегляд та скасування рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області № 11541/10/10-13-11-02-10 та рішення Головного управління ДФС у Київській області № 3255/10/10-36-11-01-10.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 454216/99-9911-02-02-14 від 02 березня 2016 року Державною фіскальною службою України залишено без змін рішення ДПІ від 09.10.2015 № 11541/10/10-13-11-02-10 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року з додатками № 2,3,4,5 та рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14.12.2015 № 3255/10/10-36-11-01-10 про результати розгляду скарги а скаргу ТОВ «ВІТАПОЛІС» від 25.01.2016 № 16/16 без задоволення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів виходить з такого.

За визначенням, наведеним у пункті 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пунктів 48.1- 48.2 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається статтею 49 Податкового кодексу України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

- у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

49.11.2. у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.4 статті 48 Податкового кодексу України передбачено, що в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити:

відмітка про звітування за спеціальним режимом;

код виду економічної діяльності (КВЕД);

код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ;

індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Відповідно до п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Зміст наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що одержавши від платника податків податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, та прийняти одне з двох рішень: або прийняти податкову звітність, або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови.

Таким чином умовою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття або неприйняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Перелік підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у прийнятті податкової декларації носить виключний характер та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, суд наголошує на тому, що стаття 49 Податкового кодексу України не містить норму про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість, з підстав порушення правил пункту 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції Верховний Суд у даній справі вказав, що "Недодержання платником податків приписів пункту 49.4. статті 49 Податкового Кодексу України щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, само по собі, не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, при умові наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу".

В той же час, дослідивши лист ДПІ в Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 09.10.2015 № 11541/10/10-13-11-02-10, судом встановлено, що вказаний лист містить назву «Про відмову у прийнятті податкової звітності». Проте зі змісту вказаного листа судом встановлено, що вказаний лист не містить визначених податковим законодавством підстав для відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за вересень 2015 року.

Так, у вказаному листі контролюючий орган повідомив, що декларація з податку на додану вартість ТОВ «ВІТАПОЛІС» за вересень 2015 року вважається не визнаною як податкова звітність, в зв`язку з тим, що вона подана з порушенням п.49.4 ст. 49 Податкового кодексу України.

Водночас, як вже було зазначено судом першої інстанції та Верховним Судом недодержання платником податків приписів пункту 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, само по собі не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, при умові наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив про те, що подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року подана всупереч встановленому порядку, адже остання подана у паперовій, а не в електронній формі.

Суд зазначає, що пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України не встановлює наслідків подання платником податків декларації з податку на додану вартість в паперовій, а не електронній формі, зокрема, що у прийнятті такої декларації може чи має бути відмовлено, у зв`язку з чим, враховуючи закріплене в п. 49.10 ст. 49 ПК України положення про заборону контролюючим органам відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, податкова інспекція за місцем обліку платника податків зобов`язана прийняти таку декларацію, перевіривши її на відповідність приписам пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Так, згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

Також, відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім того, стадія прийняття податкової декларації органом державної податкової служби є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного листа ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 09.10.2015 № 11541/10/10-13-11-02-10, останній не містить визначених законом підстав для відмови у прийнятті податкової декларації як і не містить посилань на наявність будь-яких недоліків щодо заповнення вказаної податкової звітності, що у свою чергу, свідчить про те, що отримавши податкову декларацію з ПДВ за вересень 2015 року ТОВ «ВІТАПОЛІС», відповідач-1 не здійснив перевірку її на відповідність приписів пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Слід також зазначити, що положеннями Податкового кодексу України контролюючим органам взагалі не надано право привласнювати податковим деклараціям, поданим платниками податків, статус неподаткової звітності чи будь-який інший статус.

У той же час, відповідно до положень статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані, серед іншого, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами пунктів 3, 5, 6 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень перевіряють чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно та розсудливо.

Таким чином, привласнивши поданій позивачем податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року статус неподаткової звітності, ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області перевищила надані їй повноваження та не прийняла рішення про прийняття податкової декларації чи відмови у прийняття податкової декларації з ПДВ за вересень 2015 року поданої ТОВ «ВІТАПОЛІС».

За наведених обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача-1, яке оформлене листом від 09.10.2015 № 11541/10/10-13-11-02-10, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання незаконним і скасування рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 14.12.2015 вих. № 3255/10/10-36-11-01-10 та визнання незаконним і скасування рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 02.03.2016 вих. № 4542/6/99-99-11-02-02-14, колегія суддів зазначає, що рішення про результати розгляду скарг не є юридично значимими для позивача, так як не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку. Тобто самі по собі ці рішення не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов`язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування таких рішень, а тому відповідні позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ДПІ у Києво Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ «ВІТАПОЛІС» податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць вересень 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

При цьому, з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, суд не може підміняти інший орган державної влади чи місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу та які він по суті не вирішував.

Зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

У постанові від 05.09.2018 року по справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту четвертого частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання декларації позивача, але й її розгляд.

У цій справі фактичний розгляд декларації та її перевірка на відповідність приписів чинного податкового законодавства не відбулась, зокрема, не було встановлено її належність щодо форми, змісту та повноти.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 3 та часини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням тієї обставини, що для прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, що відноситься виключно до компетенції відповідача та не було здійснено останнім, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути податкову декларацію з податку на додану вартість, подану Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» за звітний (податковий) період календарний місяць вересень 2015 року з додатками та доповненнями до неї, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов у межах перегляду є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 5512,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Оскільки позов задоволено частково то позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області підлягає поверненню судовий збір в розмірі 2756,00 грн. (5512,00/2=2756,00).

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 09.10.2015 вих. № 11541/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності".

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-А) повторно розглянути податкову декларацію з податку на додану вартість, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" (, адреса: 08152, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, Територія технікуму, 16) за податковий період календарний місяць вересень 2015 року, з додатками та доповненнями до неї.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (, адреса: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 34) судові витрати у сумі 2756 (дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 10 лютого 2020 р.

Головуючий - суддя Панченко Н.Д.

Судді: Кушнова А.О.

Панова Г.В.