Справа № 300/1586/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1586/19 пров. № 857/12875/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного центру зайнятості про скасування наказу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати незаконним та скасування наказ Івано-Франківського обласного центру зайнятості (далі Івано-Франківський ОЦЗ) № 513 від 03 вересня 2018 року «Про порушення трудової дисципліни»;

стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 300/1586/19 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківського ОЦЗ № 513 від 03 вересня 2018 року, згідно із яким ОСОБА_1 позбавлена премії за серпень 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що така підстава для позбавлення премії ОСОБА_1 , як запізнення на роботу, суперечить підпункту 4.5.1 Положення про преміювання відповідача. Доказів про наявність інших підстав для позбавлення позивачки премії, передбачених у пункті 4.5 Положення про преміювання, відповідачем суду не представлено, а тому оспорюваний наказ підлягає скасуванню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є необґрунтованими, оскільки відсутні будь-які докази причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачкою обґрунтуваннями моральних страждань і оскаржуваним рішенням відповідача.

У апеляційній скарзі Івано- ОСОБА_2 ОЦЗ просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваним наказом від 03 вересня 2018 року № 513 ОСОБА_1 було позбавлено премії за серпень 2018 року за порушення трудової дисципліни та недотримання етики поведінки працівників державних установ.

Преміювання працівників є правом, а не обов`язком працедавця і здійснюється з урахуванням показників у роботі працюючих на підставі відповідного наказу керівника. Питання про можливість зменшення або позбавлення співробітника премії працедавець має право вирішувати на власний розсуд без додаткового узгодження.

Тому оспорюваний наказ відповідає фактичним обставинам прави та приписам законодавства.

Окрім того, суд першої інстанції без належних правових підстав та відповідних доказів поклав на відповідача відшкодування витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу адвокату Мізику С.І.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на необґрунтованість вимог скаржника.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, наказом Івано-Франківського ОЦЗ від 03 вересня 2018 року № 513 за порушення трудової дисципліни та недотримання етики поведінки працівників державних установ ОСОБА_1 позбавлено премії за серпень 2018 року (а.с.15). Підставами для винесення даного наказу слугувало повідомлення директора Івано-Франківського міського центру зайнятості від 01 серпня 2018 року № 2612-01/16-18 про вжиття заходів до ОСОБА_1 з огляду на неодноразове порушення нею трудової дисципліни та етики поведінки працівників державних установ, що зафіксовані актом з приводу запізнення на роботу, заявою ОСОБА_3 та службовою запискою начальника відділу Ліствіної-Горощак Л.А.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правила внутрішнього трудового розпорядку Івано-Франківського ОЦЗ є додатком № 3 до Колективного договору відповідача, що затверджені його директором та погоджені із Первинною профспілковою організацією 10 квітня 2018 року.

Зокрема, у розділі V цих Правил визначено, що для працівників центру зайнятості встановлюється п`ятиденний робочий тиждень, початок роботи о 8 год.00 хв.

Приписами статті 2 Закону України «Про оплату праці» регламентовано структуру заробітної плати.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі:

законодавчих та інших нормативних актів;

генеральної угоди на національному рівні;

галузевих (міжгалузевих), територіальних угод;

колективних договорів;

трудових договорів;

грантів.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат установлюються підприємствами самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Умови, порядок та розміри преміювання працівників відповідача визначаються Положенням про преміювання служби зайнятості Івано-Франківської області та працівників Івано-Франківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, затвердженим 31 березня 2016 року (далі Положення про преміювання).

Відповідно до пункту 4.5 Положення про преміювання премія знімається повністю працівникам обласного, районних, міських, міськрайонних центрів зайнятості та Івано-Франківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості у випадках:

порушення працівником трудової дисципліни: прогул, систематичне запізнення на роботу або нерегламентоване залишення роботи без відома директора і без поважних причин;

поява працівника на роботі в нетверезому стані;

розпивання в робочий час спиртних напитків;

грубе порушення правил протипожежної безпеки, яке привело або могло привести до виникнення пожежі;

обґрунтована скарга на дії працівника центру;

ухвала суду про доказану вину працівника;

грубе порушення виконавчої дисципліни або недотримання термінів виконання завдань;

допущення фінансових порушень в бухгалтерському обліку і обліку матеріальниї цінностей, допущення розтрати;

допущення грубих перекручень і недостовірності поданих звітних даних;

оголошення догани.

Учасниками справи не заперечується те, що оспорюваним наказом позивачка була відповідачем позбавлена премії за серпень 2018 року при вирішенні питання про проведення додаткових і заохочувальних виплат.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що преміювання працівника є правом, а не обов`язком працедавця. При вирішенні таких питань власник або уповноважений ним орган не зобов`язаний узгоджувати свої рішення щодо конкретного працівника з виборним органом первинної профспілкової організації.

Окрім того, оскільки позбавлення премії у цьому випадку не було заходом дисциплінарної відповідальності, то прийняттю такого рішення не мало передувати проведення службового розслідування.

Однією із підстав позбавлення позивачки премії у оспорюваному наказі зазначено запізнення ОСОБА_1 23 липня 2018 року на роботу, зафіксоване актом за вказане число за підписами директора Івано-Франківського міського центру зайнятості Вінтоняк Ю.І., заступника директора Івано-Франківської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості Максимів В.Я. та начальника відділу організації працевлаштування населення Ліствіної-Горощак Л.А.

У ході розгляду справи судом першої інстанції вказані обставини позивачкою спростовані не були і суд такий факт вважав доведеним, надавши йому правову оцінку, відповідно до якої за відсутності доказів про систематичність вказаного порушення трудової дисципліни зі сторони ОСОБА_1 така підстава для позбавлення її премії суперечить приписам підпункту 4.5.1 пункту 4.5 Положення про преміювання.

Разом із тим, суд першої інстанції вважав необґрунтованим посилання відповідача на недотримання ОСОБА_1 етики поведінки працівників державних установ, як на одну із підстав позбавлення її премії, вважаючи, що заяву ОСОБА_3 про заміну консультанта не слід розглядати, як скаргу на дії працівника центру.

На переконання апеляційного суду, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи і є помилковими, виходячи із такого.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 26 липня 2018 року він просив змінити йому особистого консультанта з працевлаштування у зв`язку із неетичною поведінкою та непрофесійністю виконання таким службових обов`язків.

Службовою запискою начальника відділу організації працевлаштування населення Ліствіної-Горощак Л.А. на ім`я директора Івано-Франківського міського центру зайнятості підтверджується, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 щодо заміни особистого консультанта таку було задоволено. Послуги з працевлаштування заявника доручено надавати фахівцю з питань зайнятості ОСОБА_4 .О. ОСОБА_1 ознайомлена із змістом заяви ОСОБА_3 , із нею проведено бесіду щодо необхідності дотримання норм етики у спілкуванні з клієнтами служби зайнятості.

Згідно із письмовими поясненнями на ім`я директора Івано-Франківського ОЦЗ за підписами директора Івано-Франківського міського центру зайнятості Вінтоняк Ю.І. та начальника відділу організації працевлаштування населення Ліствіної-Горощак Л.А. (а.с. 86), ними 14 серпня 2018 року було проведено бесіду із безробітним ОСОБА_5 . ОСОБА_6 з метою з`ясування причин написання ним заяви від 26 липня 2018 року, у ході якої той ствердив, що ОСОБА_1 зверталася до нього у грубій та неетичній формі і вигнала з місця прийому громадян. Під час бесіди із вказаними особами ОСОБА_3 підтримав свою заяву та висловив думку про те, що такий спеціаліст, як ОСОБА_1 у жодному у разі не може працювати із людьми, оскільки такого ставлення до себе він ніколи не бачив.

На переконання апеляційного суду, такі наявні у матеріалах докази узгоджуються між собою, є послідовними і логічними, а отже у своїй сукупності дають підстави для висновку про те, що вказану заяву ОСОБА_7 від 26 липня 2018 року слід розцінювати не інакше, як обґрунтовану скаргу на дії ОСОБА_1 при виконанні нею своїх посадових обов`язків.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача були належні фактичні та правові підстави для позбавлення позивачки премії оспорюваним наказом від 03 вересня 2018 року № 513, а отже висновок суду першої інстанції про його протиправність та необхідність скасування є помилковим.

Відповідно о приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Тому апеляційну скаргу Івано-Франківського ОЦЗ слід задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відтак, у відповідності до вимог частин 1, 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для стягнення з Івано-Франківського ОЦЗ на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості задовольнити.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 300/1586/19 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Постанова у повному обсязі складена 06 лютого 2020 року.