Справа № 640/23886/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Київ № 640/23886/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДепартаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації
доМіністерства юстиції України
провизнання протиправними та скасування постанов.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації ( далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 07.11.2019р., постанови про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн. від 07.11.2019р., постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» за ВП №57028408 виконання виконавчого листа №2-а-1872/2010; визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.11.2019р., постанови про накладення штрафу у накладення штрафу у розмірі 10 200 грн. від 07.11.2019р., постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» за ВП № 57028408.

Ухвалою суду від 09.01.2020р. відкрито провадження в адміністративній справі в порядку визначеному статтями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанов, оскільки виконання постанови суду на підставі якої видано виконавчий документ не передбачено винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та подальших постанов у виконавчому провадженні. Рішення суду на думку позивача здійснюється на підставі Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014р. №440.

16 січня 2020 року відповідачем подано матеріали виконавчого провадження ВП № 57028408 та відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки дії виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу, стягнення виконавчого збору, та закінчення виконавчого провадження є правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

16.01.2020 року, у зв`язку з тим, що у судове засідання позивач, відповідач не прибули належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд, відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 57028408 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-1872/2010 виданого 04.12.2017р.

Токмацьким районним судом Запорізької області про зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову допомогу у сумі 2 704, 00 грн.

07 листопада 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнята постанова про накладення штрафу на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації за невиконання рішення рішення суду у справі №2-а-1872/2010.

07 листопада 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнята постанова про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 14 892,00 грн.

07 листопада 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною до органів досудового розслідування надіслане повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

07 листопада 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановами, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо постанови про накладення штрафу, суд зазначає наступне:

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Матеріалами справи встановлено, що листом від 05.09.2018р. № 03.2-40/1505 Департаментом соціального захисту населення повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що рішення суду оскаржене ним до касаційної інстанції, та те, що до повноважень Департаменту не належить здійснення нарахування та виплати громадянам разової грошової допомоги. Однак, постановою Верховного Суду від 20.12.2018 року касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації залишено без задоволення, ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 12.07.2017р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017р. у справі №328/1722/17 (2-а/1872/2010) на підставі яких видано дублікат виконавчого листа, залишено без змін.

Оскільки, станом на 07.11.2019р. рішення суду боржником без поважних причин не виконано, то суд вважає, що державним виконавцем правомірно винесена постанова про накладення штрафу.

Щодо постанови про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне:

Як уже встановлено судом, 07.11.2019р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Підставою для прийняття вказаної постанови став пункт 11 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII.

Відповідно, до пункту 11 частини першої статті 39 N 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку передбаченому частиною третьої статті 63 цього Закону.

Частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В силу наведеною нормою Закону № 1404-VIII підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт невиконання боржником рішення суду у визначений строк.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

На підставі викладеного суд доходить до висновку про те, що винесення державним виконавцем постанов про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду та направлення подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до відповідальності в частині виконання рішення суду зобов`язального характеру може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, а відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження є правомірною та такою, що прийнята з дотриманням вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне:

За визначенням частини першої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина п`ята статті 26 Закону N 1404-VIII встановлює, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Так, постанова про відкриття виконавчого провадження не містить інформації про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Разом з тим, спірна постанова прийнята відповідачем лише 07.11.2019р, тобто з порушенням строку прийняття.

Водночас, суд звертає увагу, що статтею 13 Закону N 1404-VIII врегульовано питання строків прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої цієї статті порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Таким чином, прийняття 07.11.2019р. постанови про стягнення виконавчого збору не впливає на правомірність спірного рішення та не спростовує обставин примусового виконання відповідачем рішення суду, відтак, оскаржувана постанова скасуванню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови про накладення штрафу, стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП 57028408, є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (69063, вул. Олександрівська 48, місто Запоріжжя, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.В. Амельохін