Справа № 540/2716/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2716/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Рябчич А.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Стельниковича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу від 02.12.2019 р. ВП №53370979,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в суд із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Херсонській області Лепської А.В. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 02.12.2019 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02.12.2019 року за виконавчим провадженням №53370979.

16.12.2019 р. ухвалою суду позовна заява була залишена без руху.

02.01.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

15.01.2020 р. відповідача у справі Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області замінено правонаступником - Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

27.01.2020 р. ухвалою суду заяву позивача про відвід судді Попову В.Ф. передано до відділу документального забезпечення Херсонського окружного адміністративного суду для визначення судді в порядку встановленому ст. 31 КАС України. Провадження по справі зупинено.

28.01.2020 р. ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Попова В.Ф. відмовлено.

05.02.2020 р. ухвалою суду провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 06.02.2020 р.

06.02.2020 р. ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви адвоката Мінаєвої В.В. в інтересах ОСОБА_2 про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали просили задовольнити позов у повному обсязі. Зокрема пояснили, що позивач як боржник робить усе від неї залежне для виконання рішення суду, проте дитина не бажає зустрічатись із батьком, сама припиняє ці зустрічі, на ці обставини позивачка не може вплинути, оскільки як законний представник малолітньої дитини повинна діяти в її інтересах. На думку позивачки, через наявність обставин які не залежать від неї як сторони виконавчого провадження, і які перешкоджають у повній мірі виконати рішення суду, позивач не повинна притягатись до відповідальності.

Відповідач не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від. 03.12.2015 р. зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 26.10.2016 р. вищезазначене рішення змінено та викладено в такій редакції:

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши що недільне спілкування батька з дитиною у вихідний день - неділю з 18.00 год. до 20.00 год. в присутності матері дитини за місцем реєстрації дитини або іншою адресою, обумовленою сторонами заздалегідь.

11.11.2016 р. Херсонським міським судом Херсонської області видано виконавчий лист.

10.02.2017 р. державним виконавцем Корабельного РВ ДВС міста Херсона відкрито виконавче провадження № 53370979.

02.12.2019 р. постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Херсонській області Лепською А.В. на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду накладено штраф у сумі 1700 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Правила виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною передбачені статтею 64-1 Закону № 1404-VIII, за змістом якої, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (ч. 2).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 3).

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону (ч. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази по справі, висновки психологічної експертизи, приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Перевіряючи законність дій державного виконавця щодо прийняття оскаржуваної постанови слід дослідити події, що відбулись 01.12.2019 року та стали підставою для її винесення.

Відтак, відповідно до оскаржуваної постанови та акта державного виконавця, 01.12.2019 року о 18:00 год. відбулася зустріч батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності матері - ОСОБА_1 , державного виконавця, адвокатів боржниці, стягувача та закінчилась через 2-3 хвилин на вимогу ОСОБА_3, яка відмовилася від спілкування з батьком.

Відповідно до акту державного виконавця, постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 від 02.12.2019 року, відмова ОСОБА_3 від спілкування з батьком є наслідком неналежного забезпечення виконання рішення суду ОСОБА_1 .

Суд погоджується із тим, що фактично рішення суду 01.12.2019 року не було виконано повністю, оскільки зустріч батька із дитиною відбулась у значно менший проміжок часу, ніж встановлено цим рішенням.

Але, суд не може погодитись з висновками державного виконавця, що відмова дитини від спілкування з батьком є наслідком неналежного забезпечення виконання рішення суду ОСОБА_1 , оскільки жодних доказів чи обґрунтувань такого ні в оскаржуваній постанові, ні в акті державного виконавця не наведено. Такі висновки суд вважає припущенням і вони не можуть бути враховані при притягненні боржниці до відповідальності.

Позивачка надала суду відеозапис зустрічі 01.12.2019 року, який судом досліджено в судовому засіданні.

Даючи оцінку подіям 01.12.2019 року та які відображені в акті державного виконавця, відеозапису цієї зустрічі, суд зазначає, що як сторонам виконавчого провадження, так і державному виконавцю, слід враховувати ту обставину, що ОСОБА_1 окрім як сторона виконавчого провадження є також законним представником малолітньої дитини відповідно до норм Цивільного кодексу України, ст. 56 КАС України. Тому усі її дії першочергово повинні бути направлені на повне забезпечення інтересів дитини як у повсякденному житті так і безпосередньо при виконанні судового рішення.

Виконання рішення суду та забезпечення зустрічі з батьком є частиною забезпечення прав малолітньої дитини на спілкування з ним та прав батька на участь у вихованні дитини.

Але, на думку суду, якщо такі зустрічі тягнуть чи можуть потягнути за собою спричинення дитині психологічної чи психічної травми, викликають стрес та роздратування, якщо дитина, якій виповнилось повних 6 років, в зрозумілій формі для батьків, державного виконавця, висловлює своє небажання зустрічатись з батьком, матір`ю чи іншою особою, то застосування до неї будь-якого примусу зі сторони особи яка представляє її інтереси слід розглядати як насильство, що є неприпустимим.

На думку суду, ступінь загрози можливого заподіяння шкоди дитині можуть визначати батьки чи інші законні представники.

Дослідивши акт державного виконавця та переглянувши відеозапис зустрічі, судом не встановлено обставин які б свідчили про неналежне забезпечення ОСОБА_1 виконання судового рішення, оскільки вона разом з дитиною у визначене сторонами виконавчого провадження місце та час прибула з дитиною для його виконання. Не бажання дитини проводити зустріч не залежало від волі позивачки і вона не вчиняла жодних дій щодо перешкоджання батьку бачитись з дитиною.

Суд вважає, що інтереси дитини, її стан здоров`я, мають перевагу над інтересами, правами батьків щодо цієї дитини та необхідністю виконувати рішення суду саме у спосіб визначений в цьому рішенні. Розумний баланс інтересів дитини та батьків повинні визначати самі батьки, а за його відсутності в це повинні втручатись державні органи із залученням фахівців служби у справах дітей та сім`ї, органів опіки та піклування у порядку та спосіб визначений законом.

Європейський суд з прав людини 17.12.2019 року розглянув заяву ОСОБА_2 (заява № 7097/18) справа "ОСОБА_2 проти України" щодо порушення його прав в частині незабезпечення національними органами ефективного виконання судового рішення, яким встановлено графік побачень з його малолітньою донькою.

Суд визнав порушення ст. 8 Конвенції, якою передбачено, що кожен має на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Посилаючись на рішення у справі "Вишняков проти України", суд встановив, що і у цій справі неналежне виконання рішення суду про встановлення побачень з дитиною було наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які могли б прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців служби у справах дітей та сім`ї.... Незначні зміни у законодавстві щодо виконавчого провадження на можуть спонукати Суд дійти іншого висновку у цій справі, отже було порушено ст. 8 Конвеції.

Європейський суд, розглядаючи справу, та викладаючи в рішенні її суть зазначив також наступне:

"32. Суд зазначає, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції (див., серед інших джерел, рішення у справі «К. і Т. проти Фінляндії» [ВП] (К. and Т. v. Finland) [GC], заява № 25702/94, пункт 151, ЄСПЛ 2001-VII). Загальні принципи щодо позитивного зобов`язання держави стосовно права батьків на спілкування описані у згаданому рішенні у справі «Вишняков проти України» (Vyshnyakov v. Ukraine), пункти 35 - 37 з подальшими посиланнями).

33. У цій справі стосунки заявника з його донькою становили «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції. З фактів вбачається, що численні побачення заявника з його дитиною не відбулися через поведінку матері (див. пункти 10-15).

34. Ніщо не свідчить, що у ході виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали застосування механізмів контролю за добровільним виконанням рішення. До того ж залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню, Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (див. згадане рішення у справі «Вишняков проти України» (Vyshnyakov V. Ukraine), пункт 43 з подальшими посиланнями)."

Розглядаючи цю справу, суд не ставить під сумнів необхідність виконання судового рішення та забезпечення прав батька - ОСОБА_2 на участь у вихованні його доньки.

Але, якщо визначений судовим рішенням спосіб виконання є таким, що шкодить інтересам дитини, її здоров`ю, то такий спосіб виконання може бути змінений в порядку визначеному законодавством України, і як зазначено у вищенаведеному п. 34 рішення ЄСПЛ - незмінна позиція батьків у таких справах, може ускладнити добровільне виконання та зумовити у певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів.

Виходячи з того, що тривалість зустрічі із батьком залежала від волевиявлення дитини та закінчилась саме за її вимогою, позивач, як законний представник не мала права примушувати її до спілкування із батьком або до вчинення будь-яких інших дій проти волі самої дитини навіть якщо це стосується виконання судового рішення. Відсутні такі права і у батька, щодо примусу дитини бути на зустрічі з ним протягом встановленого рішенням суду часу.

На думку суду, державним виконавцем не було враховано факт виконання боржником усіх залежних від неї дій щодо забезпечення зустрічі дитини з батьком в обумовленому місці та у встановлений час, і така зустріч фактично відбулась, однак за бажанням дитини закінчилась значно раніше ніж встановлено судовим рішенням.

Крім того, суд враховує висновок судово-психологічної експертизи № 072-2019, яка проведена 24,29.07.2019 р. в КУ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР головним судовим експертом - психологом С.В. Гельманом , відповідно до якого, відношення дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 негативне. ОСОБА_3 не сприймає ОСОБА_2 , як батька, як члена родини, не включає його в коло свого оточення, прихильність ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відсутня. Зустрічі ОСОБА_3 з ОСОБА_2 призводять до негативних змін психічного стану.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція), ч. 7 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З аналізу викладеного, суд робить висновок, що у діях позивача відсутні ознаки зловживання своїми обов`язками щодо виконання рішення суду, нею вжито усіх необхідних заходів спрямованих на його належне виконання, разом із тим, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови не врахував даний факт, а також те, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, він як уповноважена особа від держави, повинен був звернути увагу на інтереси самої дитини, яка відмовляючись спілкуватись із батьком, висловлювала свою позицію та відношення до цієї ситуації в цілому.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході судового розгляду позивачем надано достатньо доказів на підтвердження своєї позиції та заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілені на підставі ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 242-246 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській від 02.12.2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №53370979.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд. 34) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 105000000