Справа № 200/11672/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року справа №200/11672/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/11672/19-а (головуючий суддя І інстанції - Мозговая Н.А.), складене у повному обсязі 13 січня 2020 року у м. Слов`янську Донецької області, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання дії щодо неврахування трудового стажу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в період з 29.11.2017 року по 23.11.2018 року при призначенні допомоги по безробіттю з листопада 2018 року незаконними, визнання дії щодо неврахування заробітної плати в період з 29.11.2017 року по 23.11.2018 року під час роботи у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 при призначенні допомоги по безробіттю з листопада 2018 року незаконними, зобов`язання зробити перерахунок допомоги по безробіттю з листопада 2018 року з урахуванням трудового стажу у фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 в період з 29.11.2017 року по 23.11.2018 року, зобов`язання зробити перерахунок допомоги по безробіттю з листопада 2018 року з урахуванням заробітної плати в період з 29.11.2017 року по 23.11.2018 року під час роботи у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року, позов задоволено. Визнано незаконними дії Костянтинівського міського центру зайнятості щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 29.11.2017 року по 23.11.2018 року та заробітної плати за цей період у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 для обчислення допомоги при безробіттю. Зобов`язано Костянтинівський міський центр зайнятості здійснити перерахунок допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з урахуванням до страхового стажу період роботи з 29.11.2017 року по 23.11.2018 року та заробітної плати за цей період у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з виплатою недоотриманих сум допомоги по безробіттю з листопада 2018 року. Стягнуто з Костянтинівського міського центру зайнятості за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 768, 40 грн. (а.с. 27-29)

02 січня 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, у якій зазначено, що 26.09.2019 року адміністративний позов разом із додатками позивач направляла на адресу суду рекомендованим листом, що підтверджується квитанцією відправки на суму 31,00 грн. та квитанцією вартості конверту на суму 1,20 грн. Просила суд стягнути з відповідача 32,20 грн. за направлення до суду рекомендованим листом адміністративного позову (а.с. 34).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення у зв`язку з тим, що поштові витрати не відносяться до судових витрат (а.с. 37-38).

Не погодившись з вищевказаною ухвалою заявник/позивач подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу та задовольнити її заяву, зазначила, що витрати на поштовий переказ позовної заяви відносяться до витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, які підлягають стягненню з відповідача.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направила позов до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку та сплатила за це 32,20 грн. (а.с. 32,33).

Спірним питанням даної справи є правомірність заявлених вимог про стягнення з відповідача судових витрат за поштовий переказ позовної заяви по справі у розмірі 32,20 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви позивача у зв`язку з тим, що поштові витрати не відносяться до судових витрат (а.с. 47).

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Приписами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз приведеного правового регулювання та тлумачення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням наведених обставин справи, дають підстави для висновку про те, що за наявності відповідної заяви, понесені позивачем у цій справі та документально підтверджені судові витрати (в рамках заяви) підлягають присудженню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в розмірі задоволених позовних вимог.

Однак, частиною 1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що витрати пов`язані з поштовим переказом не відносяться до п. 5 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки процесуальні дії та підготовка до розгляду справи відносяться до стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в ухваленні додаткового рішення в частині питання про судові витрати (на поштовий переказ позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку щодо суті вимог.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/11672/19-а про відмову в ухваленні додаткового рішення по справі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова