Справа № 440/3791/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р. м. ХарківСправа № 440/3791/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2019, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков (повний текст складено 25.11.19) по справі № 440/3791/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просив визнати незаконною та скасувати вимогу від 30 листопада 2018 № Ф-10040-51/3916 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 15819,54 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 задоволено позов ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги наголошує, що на позивача поширюється обов`язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки державна реєстрація припинення господарсько діяльності позивача як фізичної особи-підприємця відбулась лише 23.09.2019.

Позивач у справі не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 05 липня 2006 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області (запис № 2 006706).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2011 року у справі № 2а-1670/260/11, яка набрала законної сили 01 березня 2011 року, задоволено адміністративний позов Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності; припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який зареєстрований 5 липня 2006 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, номер запису про державну реєстрацію 2 006706; копію постанови направлено державному реєстратору виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Дана постанова суду отримана державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 07 лютого 2011 року.

Однак, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1. внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань лише 23 вересня 2019 року.

Приймаючи до уваги факт наявності у позивача зареєстрованого статусу підприємця, контролюючий орган з посиланням на положення ст.ст. 4, 6, 7, 9, 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також дані, відображені в інтегрованій картці платника, в автоматичному режимі здійснив нарахування по єдиному внеску за 2017-2018 роки на загальну суму 15819,54 грн, а саме:

- за 2017 рік - по строку сплати 09.02.2018 у сумі 8448,00 грн.;

- за І квартал 2018 року - по строку сплати 19.04.2018 у сумі 2457,18 грн.;

- за ІІ квартал 2018 року - по строку сплати 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн.;

- за ІІІ квартал 2018 року - по строку сплати 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн.;

- за IV квартал 2018 року - по строку сплати 21.01.2018 у сумі 2457,18 грн.

30 листопада 2018 року відповідачем на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" складено та надіслано на адресу позивача вимогу від № Ф-10040-51/3916 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ на суму 15819,54 грн (а.с.15).

Вважаючи винесену вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в автоматичному режимі здійснив нарахування йому ЄСВ у розмірі мінімального страхового внеску, оскільки відповідно до інформаційних баз податкового органу ОСОБА_1 мав статус підприємця. Разом з тим, судовим рішенням, яке набрало законної сили ще 01.03.2011 припинено підприємницьку діяльність позивача. Про цей факт було відомо податковому органу. Проте, всупереч чинним на той час вимогам законодавства запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця внесений не був, що мало своїм наслідком збереження за ОСОБА_1 статусу підприємця відповідно до облікових записів державного реєстру та записів податкового органу. Саме це в подальшому призвело до порушення прав особи з боку фіскального органу шляхом безпідставного нарахування ЄСВ. При цьому суд відмітив, що в контексті обставин даної адміністративної справи принцип правової визначеності знаходить своє відображення в наявності рішення у формі постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2011 року, яке набрало законної сили 01.03.2011, у зв`язку з чим ОСОБА_1 мав законні підстави сподіватися, що його підприємницька діяльність припинена з ініціативи податкового органу, який виступав позивачем у справі №2а-1670/260/11.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464- VІ (далі - Закон №2464).

Відповідно до пп.2, 3 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно із пп.1, 4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, в тому числі:

- роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

- фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Положеннями п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.ч.2 та 4 ст.25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що сторонами не оскаржується розмір нарахованого податковим органом за 2017-2018 роки ЄСВ.

Однак, позивач вважає протиправним нарахування ЄСВ з огляду на наявність постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2011 року у справі № 2а-1670/260/11, яка набрала законної сили 01 березня 2011 року.

Як зазначено вище, вказаною постановою суду першої інстанції припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який зареєстрований 5 липня 2006 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, номер запису про державну реєстрацію 2 006706.

Копію даного судового рішення направлено державному реєстратору виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Дана постанова суду отримана державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 07 лютого 2011 року.

Відповідно до чч.2 та 3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Враховуючи вищевказане, постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2011 року у справі № 2а-1670/260/11, яка набрала законної сили 01 березня 2011 року, була обов`язковою до виконання державним реєстратором.

На час винесення зазначеного судового рішення правове регулювання питання державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця було визначене положеннями розділу VI Закону України від 15.05.2003 №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (надалі - Закон №755-IV).

Зокрема, положеннями ч.ч.1, 3 ст.49 Закону №755-IV (в редакції, чинній на час винесення судом рішення щодо припинення підприємницької діяльності) було передбачено, що суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Однак, як свідчать матеріали справи запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1. внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань лише 23 вересня 2019 року.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Таким чином, невиконання державним реєстратором судового рішення призвело до порушення прав позивача внаслідок покладення на нього фінансового тягаря зі сплати ЄСВ через саму лише наявність статусу підприємця, який всупереч його законним очікуванням, виявився не припиненим.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що вищевказана постанова суду першої інстанції по справі № 2а-1670/260/11 була прийнята за результатами розгляду позову саме Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області, тобто позову підпорядкованого відповідачу податкового органу.

Отже, податковому органу на час нарахування позивачу ЄСВ за 2017-2018 роки було достовірно відомо про припинення підприємницької діяльності позивача.

Також слід враховувати, що вищевказане судове рішення саме позбавляє позивача права займатися підприємницькою діяльністю, а не просто позбавляє позивача можливості отримувати дохід від підприємницької діяльності.

Додатково колегія суддів відмічає, що податковим органом не наводиться жодних доводів стосовно здійснення позивачем у 2017-2018 роках підприємницької діяльності, а також не наводиться будь-яких доводів та не надано доказів здійснення позивачем у цей період сплати податкових зобов`язань чи наявності у позивача заборгованості зі сплати таких.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 по справі № 440/3791/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 07.02.2020.