Справа № 420/7311/19
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7311/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області про визнання протиправним рішення від 06.06.2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області, в якій позивач просить:

визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одеській області від 06 червня 2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського апеляційного суду у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, протиправним;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , перерахувати та сплатити ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №56 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, виходячи з розміру 109549,28 гривень, який складається з посадового окладу в сумі 61429,50 гривень та доплати за вислугу років в сумі 43000,65 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перерахувати та сплатити мені, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №55 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2019 року, виходячи з розміру 122790,53 гривень, який складається з посадового окладу в сумі 68854,50 гривень та доплати за вислугу років в сумі 48198,15 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є суддя Апеляційного суду Одеської області (з 16 липня 2015 року - ) у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №245З-VI, в редакції чинної на час виходу у відставку. На підставі Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) щомісячне довічне грошове утримання судді апеляційного суду у відставці підлягає обчисленню, виходячи з 15 мінімальної заробітної плати коефіцієнт для судді апеляційного суду 1,1, починаючи з 04 грудня 2018 року. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено що у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 гривні. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4173 гривні. Проте, позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке обчислено Головним управлінням ПФУ в Одеській області, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня календарного року. Позивач, 27 травня 2019 року звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надав довідки Одеського апеляційного суду №№55 та 56 від 15 березня 2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3723 грн. з 04 грудня 2018 року та 4173 грн. в 01 січня 2019 року. Проте, рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці від 06.06.2019 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Позивач з рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області від 06.006.2019 року повністю не погоджується, оскільки ним порушуються проголошені Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), статтею 8 Конституції України принцип верховенства права та статтею 1 Першого протоколу Європейської Конвенції з прав людини право позивача судді апеляційного суду в відставці, на справедливе, законне очікування передбаченого законом підвищення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 08.01.2020 року надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.57-58), в якому представник висловив свої заперечення стосовно позовних вимог. Вимоги викладені в адміністративному позові представник відповідача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно Закону України від 15.02.2018 року №2415, яким внесено зміни до пункту з розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року №1774 (зі змінами) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Законів щодо незастосування заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімумудля працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Таким чином, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн. З огляду на вищезазначене дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою суд від 11.12.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року за №636-VIII, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.135).

Згідно з наказом голови Апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року за №133-ос, ОСОБА_1 05.08.2015 року звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області, відповідно до постанови Верховної Ради України від 16 липня 2015 року за №636-VIII (а.с.135).

Відповідно до подання Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за №3 від 05.08.2015 року, стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 33 роки 07 місяців 02 дні; заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 22776 гривень 60 копійок (а.с.134).

Постановою Київського районного суду м. Одеси позивачу з 06 серпня 2015 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, що також підтверджується розпорядженням 837862 від 29.12.2015 року (а.с.114).

Позивач, 27.05.2019 року звернувся Головного управління ПФУ в м. Одесі із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді до якої додав довідку Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №56 про суддівську винагороду - щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року та довідку Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №55 про суддівську винагороду - щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за січень 2019 року (а.с.34-36).

Судом встановлено, що відповідно до довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №56 про суддівську винагороду - щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 109549,28 грн., а відповідно до довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №55 про суддівську винагороду - щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 122790,53 грн.

Рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області №837862 від 06.06.2019 року про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 27.05.2019 року щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 15 березня 2019 року №56 (а.с.46).

В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що згідно Закону України від 15.02.2018 року №2415, яким внесено зміни до пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ (далі Закон), встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Таким чином, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 141 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» та рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 встановлено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналогічні положення також містяться у ч.4 ст.142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Абзацами 1 та 2 п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Конституційним Судом 04.12.2018 року прийнято рішення №11-р2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 3 статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»). Це положення підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 -15 мінімальних заробітних плат».

Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), згідно якого «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України від 02.06.2016 №1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами.

В частині 3 резолютивної частини рішення також вказано, що положення частин 3 та 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453- VI «Про судоустрій і статут суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192- VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Конституційний Суд України в наведеному рішенні відновив права суддів на отримання посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01.01.2015 року, а також зазначив, що положення частини 3 статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини 3 статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) суперечить частинам 1 та 2 статті 26 Конституції України.

Також, Конституційний Суд України вказав, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону № 2453 (у редакції Закону №192) є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Таким чином, саме з 04.12.2018 року втратили чинність положення ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, та відновили свою дію положення цієї статті в її первинній редакції, а саме «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом», а отже саме з 04.12.2018 року збільшився розмір суддівської винагороди працюючих суддів за рахунок збільшення розміру посадового окладу.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) зазначив, що виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку із збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів, а тому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 мотивувальної частини).

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив і у рішенні від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного грошового утримання суддів у відставці) зазначивши, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині 1 статті 55 Конституції України (абзац 1 пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України неодноразового наголошував на тому, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Також, відповідно до 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Положення вказаного нормативного акту визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. При цьому дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в спірному випадку, не є тотожним поняттям з датою, з якої позивач набув права на такий перерахунок.

В спірному випадку не змінилися розміри складових суддівської винагороди, а внаслідок визнання неконституційними окремих положень Закону відновлено право суддів на отримання суддями місцевих судів посадового окладу, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці у позивача виникло з 04.12.2018 року, з прийняттям рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) та з моменту підвищення грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що відповідає вимогам Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також абз.2 п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 року становить 1921,00 грн., що в свою чергу призвело до збільшення посадового окладу судді за відповідною посадою.

З системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку із зміною посадового окладу судді апеляційного суду з 04.12.2018 року, 01.01.2019 року, раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання позивача, як судді у відставці, підлягає перерахунку.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону №1402-VІІІ, чинного на час їх виникнення.

За таких обставин, відповідач протиправно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідок Одеського апеляційного суду Одеської області від 15.03.2019 року №55, 56.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, поняття суддівської винагороди є комплексним, а перелік зазначених її складових є вичерпним.

Відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Застосування норм статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 334/3253/17, від 15 липня 2019 року у справі № 740/1894/17.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області про визнання протиправним рішення від 06.06.2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити частково, шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одеській області від 06 червня 2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського апеляційного суду у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перерахувати та сплатити ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №56 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення та з урахуванням виплачених сум без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перерахувати та сплатити мені, ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №55 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2019 року, без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення та з урахуванням виплачених сум без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області про визнання протиправним рішення від 06.06.2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню, з Головного управління ПФУ в Одеській області слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн., на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області про визнання протиправним рішення від 06.06.2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одеській області від 06 червня 2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського апеляційного суду у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перерахувати та сплатити ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №56 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення та з урахуванням виплачених сум без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перерахувати та сплатити мені, ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 15 березня 2019 року №55 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2019 року, без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення та з урахуванням виплачених сум без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83)

Суддя П.П. Марин

.