Справа № 460/620/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 460/620/19 пров. № 857/11650/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.

за участі секретаря судового засідання Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (суддя - Щербаков В.В., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 05 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Олан Трейд» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Олан Трейд» в березні 2019 року звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.03.2019 №№ , , , та податкову вимогу від 18.03.2019№68206-50. Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм ПК України при включенні сум ПДВ до податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт» є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач вважає, що оскільки господарські операції фактично були здійснені між позивачем та вказаними суб`єктами господарювання, та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, податкові накладні належним чином оформлені та зареєстровані податковим органом в Єдиному реєстрі податкових накладних, то позивач правомірно сформував на підставі таких податкових накладних податковий кредит з ПДВ в перевіряємому періоді.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року провадження у справі №460/620/19 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.03.2019 №68206-50 закрито.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №460/620/19 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що в податковому обліку вибуття товару внаслідок наднормативної нестачі не пов`язано з його використанням у господарській діяльності підприємства, тому такі операції не підпадають під дію пункту 198.5 статті 198 ПК України. Тому вважає, що продукція, термін придатності якої минув, не може бути використана в господарських операціях ПП «Олан Трейд», що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2018 року на суму 361678 грн. 60 коп. Щодо встановлення відповідачем ознак нереальності операцій з придбання позивачем плодоовочевої продукції апелянт звертає увагу на те, що для перевірки ПП «Олан Трейд» не надано документів щодо походження (сертифіката) товару, документи складського обліку, документи щодо подальшого використання в господарській діяльності придбаних товарів або їх реалізації. Фіскальний орган встановив ознаки нереальності операцій з ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт», що підтверджено в тому числі і відсутністю реального джерела походження товарів і послуг за даними Єдиного реєстру податкових накладних, податкової звітності таких суб`єктів господарювання та їх постачальників, трудових ресурсів та основних засобів. Крім того, відповідач наголошує на неналежному оформленні представлених документів. Як наслідок, на думку контролюючого органу, позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за рахунок документального оформлення операцій з придбання плодоовочевої продукції та транспортно-експедиційних послуг у джерел, які не відповідають документально оформленим, за рахунок використання документів вище перелічених контрагентів, які фактично не могли і не здійснювали господарських операцій. Тому, відповідач вважає прийняті ним податкові повідомлення-рішення обґрунтованими та правомірними.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Олан Трейд» податкового законодавства за період з 18.05.16 по 30.09.18, валютного - за період з 18.05.16 по 30.09.18, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.05.16 по 30.09.18, за результатами якої складено Акт від 11.02.2019 №274/17-00-14-01/40487828 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Олан Трейд» податкового законодавства за період з 18.05.16 по 30.09.18, валютного - за період з 18.05.16 по 30.09.18, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 18.05.16 по 30.09.18».

В ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення ПП «Олан Трейд»:

-п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України ,в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за 2 кв.2018 на суму 286 832 грн.;

-п.185.1 ст.185, пп. «а» п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 розд. ІІІ ПК України, в результаті чого позивачем занижено ПДВ на суму 678 627 грн., у т.ч. за 01.2017 в сумі 28 896 грн., за 12.20117 в сумі 2 249 грн., за 03.2018 в сумі 1 грн., за 05.2018 в сумі 172 948 грн., 06.2018 на суму 73 201 грн., 07.2018 - 9 774 грн., 08.2018 в сумі 39 027 грн., 09.2018 на суму 352 532 грн., та завищено від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 32 899 грн., в т.ч. за 09.2018 на суму 32 899 грн.;

-п.51.1 ст.51 гл.2, пп. «б» п.176.2 ст.176 розд. IV, розд. ІІІ ПК України, а саме: подання податкових розрахунків за формою 1ДВ за 2 кв.2017 не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та помилками;

-пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та пп. «а» п.176.2 ст.176 ПК України, за якими встановлено: несплата, неперерахування до бюджету податковим агентом узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 ПК України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку; неподання податковим агентом платіжних доручень належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 ПК України у періоди з 06.2017 по 12.2017, а саме: 05.06.2017 на суму 304,00 грн., 14.07.2017 на суму 16,75 грн., 28.07.2017 на суму 335,40 грн., 15.08.2017 на суму 229,48 грн., 19.12.2017 на суму 288,00 грн.;

-п.1 ст.4, п.1 ст.7, п.1ч.2 ст.6, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», по яких встановлено заниження платником нарахування єдиного внеску, а саме у звіті за вересень 2017 самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок на загальну суму 1 532,43 грн., а саме: за ставкою 22% на загальну суму 918,50 грн. та за ставкою 8,41% на загальну суму 613,93 грн.

На підставі акта перевірки від 11.02.2019 №274/17-00-14-01/40487828 контролюючим органом прийнято: - податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 848284 грн. (за податковими зобов`язаннями 678627 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 169657 грн); - податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким позивачу встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі ПДВ 32899 грн.; - податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 358540 грн. (за податковими зобов`язаннями 286832 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 71708 грн); - податкову вимогу №68206-50 від 18.03.2019.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як обумовлено вище, провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.03.2019 №68206-50 закрито.

Задовольняючи повністю позов в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту несумісності предмету правочину з напрямом господарської діяльності позивача, не надано доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагент є пов`язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов`язань за спірним правочином, вчинений правочин об`єктивно не був потрібен для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірним правочином були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів. При цьому суд встановив, що факти здійснення господарських операцій повністю підтверджені первинними документами, оприбуткуванням ТМЦ в бухгалтерському обліку, відображенням господарських операцій в податковому обліку з подальшим використанням в господарській діяльності. Щодо завищення позивачем податкового кредиту за рахунок подвійного включення податкових накладних та сум, не підтверджених податковими накладними, то суд встановив, що такі порушення знайшли своє підтвердження, однак не у розмірі, встановленому контролюючим органом. Керуючись принципом невтручання суду у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими у статті 2 КАС України критеріями, прийняв рішення про скасування оскаржених податкових повідомлень рішень.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 ПК України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень вказаного Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1. статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 вказаного Кодексу з урахуванням положень вказаного Кодексу.

Згідно підпункту 137.1 статті 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 вказаного Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 вказаного Кодексу.

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Згідно частини другої статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Отже, податок на прибуток підприємства справляється юридичними особами шляхом нарахування відповідної законодавчо визначеної ставки на показник прибутку платника податку, який формується на підставі первинних документів, оформлених під час провадження господарської діяльності.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу.

Згідно з пунктом 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Правова підстава для податкового обліку відповідної операції передбачена статтею 44 ПК України.

Так, у відповідності до підпункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з ПДВ визначено статтею 198 ПК України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України регламентовано, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта податком на додану вартість повинні бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Окрім цього, наявність укладеного із учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою цієї статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 2.7 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (далі Положення №88) первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Згідно пункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Отже, господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов`язкові реквізити, визначені статтею 9 Закону №996-XIV та Положенням №88. Тому, якщо в документі не заповнено деякі реквізити, але обов`язкові реквізити заповнено, такий первинний документ не може визнатись недійсним.

При цьому, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до від`ємного значення з цього податку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди.

З наведеного слідує, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Перевірка законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень суб`єктів владних повноважень здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина третя статті 90 КАС України).

Слід зазначити, що в межах спірних правовідносин дослідженню підлягають твердження та обставини, на підставі яких прийняті спірні рішення контролюючого органу.

Судом встановлено, що підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувало відображене в Акті перевірки твердження контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, які полягають в тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Аре Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт» не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки у вказаних контрагентів відсутні необхідні умови для здійснення повноцінної фінансово-господарської діяльності. До таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі даних інформаційних ресурсів ДФС України (АС «Податковий блок»: АІС «Облік податків і платежів»; АС «Співставлення реєстру виданих та отриманих податкових накладних; картка платника податків (відомості щодо податкової історії); система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України (АС співставлення ПЗ і ПК).

Досліджуючи правовідносини по контрагенту ТОВ «Брайті» суд встановив, що 23 травня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Брайті» (Продавець) укладено договір поставки №23/5, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язаний передати у власність Покупцю плодоовочеву продукцію (далі Товар), а Покупець - прийняти такий Товар та оплатити його на умовах договору.

Згідно пункту 1.2 договору поставки, найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю товарної позиції та загальна вартість на конкретну партію Товару вказуються у видаткових накладних на відпуск продукції, які є підтвердженням асортименту, кількості, ціни та загальної вартості зазначеної партії Товару.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна на Товар є договірною та визначається в накладній на дату відпуску Товару.

Постачання товару передбачене пунктом 4.1 договору, відповідно до якого поставка здійснюється силами та за рахунок Продавця.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Брайті» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №ОТ23/5-1 від 23.05.2018 на загальну суму 142 814,48 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р23/5-1 від 23.05.2018); №ОТ23/5-2 від 23.05.2018 на загальну суму 139 406,73 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р23/5-2 від 23.05.2018); №ОТ23/5-3 від 23.05.2018 на загальну суму 140 321,00 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р23/5-3 від 23.05.2018); №ОТ28/5-1 від 28.05.2018 на загальну суму 132 467,78 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-1 від 28.05.2018).

Отриманий товар від ТОВ «Брайті» позивач оприбуткував на складі відповідно до таких звітів про оприбуткування товарів: №22 від 23.05.2018; №23 від 28.05.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Брайті» вказане підприємство формувало та реєструвало в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими позивач формував податковий кредит: №1113 від 23.05.2018, сума ПДВ 23 802,41 грн.; №1114 від 23.05.2018, сума ПДВ 23 386,83 грн.; №1115 від 23.05.2018, сума ПДВ 23 234,45 грн.; №1357 від 28.05.2018, сума ПДВ 22 077,96 грн.

20.06.2018 позивачем здійснено часткову оплату за отриманий товар, що підтверджує платіжне доручення №588 в сумі 70 000,00 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Брайті» реалізована позивачем у відповідності до видаткових накладних: №460 від 23.05.2018; №462 від 23.05.2018; №461 від 23.05.2018; №464 від 24.05.2018; №471 від 25.05.2018; №472 від 26.05.2018; №473 від 28.05.2018; №474 від 29.05.2018; №475 від 30.05.2018; №478 від 31.05.2018; №476 від 30.05.2018; №477 від 31.05.2018.

Судом встановлено, що первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Брайті» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 ПК України, пункту 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Досліджуючи правовідносини по контрагенту ТОВ «Містобудіндустрія», суд встановив, що 28 травня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Містобудіндустрія» (Продавець) укладено договір поставки №28/5, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язаний поставляти товари в асортименті (надалі Товари), а Покупець - приймати і оплачувати Товари згідно з умов цього Договору та у кількості - згідно прибутково-видаткових документів.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна Товарів встановлюється в гривнях України і містить ціну Товарів, маркування, упаковку, тари та навантаження і зазначається в товарних накладних Постачальника.

Поставка товару передбачена пунктом 5.1 договору, відповідно до якого поставка здійснюється на склад Покупця силами та за рахунок Продавця.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Містобудіндустрія» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №28/5-4 від 28.05.2018 на загальну суму 79 039,98 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-4 від 28.05.2018); №28/5-3 від 28.05.2018 на загальну суму 137 429,99 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-3 від 28.05.2018); №28/5-2 від 28.05.2018 на загальну суму 138 466,18 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-2 від 28.05.2018); №28/5-1 від 28.05.2018 на загальну суму 127 741,91 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-1 від 28.05.2018).

Судом встановлено, що отриманий товар від ТОВ «Містобудіндустрія» позивач оприбуткував на складі відповідно до звіту про оприбуткування товарів №24 від 28.05.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Містобудіндустрія» вказане підприємство формувало та реєструвало в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими Позивач формував податковий кредит: №2707 від 28.05.2018, сума ПДВ 21 290,32 грн.; №2708 від 28.05.2018, сума ПДВ 23 077,70 грн.; №2709 від 28.05.2018, сума ПДВ 22 905,00 грн.; №2710 від 28.05.2018, сума ПДВ 13 173,33 грн.

20.06.2018 позивачем здійснено часткову оплату за отриманий товар, що підтверджує платіжне доручення №590 в сумі 60 000,00 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Містобудіндустрія» реалізована позивачем у відповідності до таких видаткових накладних: №473 від 28.05.2018; №474 від 29.05.2018; №475 від 30.05.2018; №478 від 31.05.2018; №476 від 30.05.2018; №477 від 31.05.2018; №480 від 01.06.2018; №481 від 04.06.2018; №481 від 05.06.2018; №483 від 05.06.2018; №721 від 16.07.2018.

Судом встановлено, що первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Містобудіндустрія» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 ПК України, пункту 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Досліджуючи правовідносини по контрагенту ТОВ «Аре Консалт Груп`суд встановив, що 16 червня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Арс Консалт Груп» (Продавець) укладено договір поставки №16/06 відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язаний поставляти товари в асортименті (надалі Товари), а Покупець - приймати і оплачувати Товари згідно з умовами цього Договору та у кількості - згідно прибутково-видаткових документів.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна Товарів встановлюється в гривнях України і містить ціну Товарів, маркування, упаковку, тари та навантаження і зазначається в товарних накладних Постачальника.

Поставка товару передбачена пунктом 5.3 договору, відповідно до якого поставка здійснюється на склад Покупця транспортом Продавця.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Арс Консалт Груп» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №16/6-1 від 16.06.2018 на загальну суму 67 990,02 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р16/6 від 16.06.2018); №16/6 від 16.06.2018 на загальну суму 161 706,21 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р16/6 від 16.06.2018); №18/6 від 18.06.2018 на загальну суму 322 418,73 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р18/6 від 18.06.2018.

Отриманий товар від ТОВ «Арс Консалт Груп» позивач оприбуткував на складі відповідно до таких звітів про оприбуткування товарів: № 25 від 16.06.2018; №26 від 18.06.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Арс Консалт Груп» позивач формував та реєстрував в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими платник формував податковий кредит: №50 від 16.06.2018, сума ПДВ 26 951,03 грн.; №51 від 16.06.2018, сума ПДВ 11 331,68 грн.; №52 від 18.06.2018, сума ПДВ 53 736,46 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Арс Консалт Груп» реалізована позивачем у відповідності до таких видаткових накладних: №539 від 21.06.2018; №549 від 22.06.2018; №551 від 22.06.2018; №550 від 22.06.2018; №554 від 25.06.2018; №556 від 25.06.2018; №564 від 27.06.2018; №577 від 02.07.2018; №578 від 02.07.2018; №580 від 04.07.2018; №582 від 04.07.2018; №584 від 05.07.2018; №602 від 09.07.2018; №609 від 10.07.2018; №613 від 12.07.2018; №641 від 16.07.2018; №654 від 18.07.2018; №701 від 24.07.2018; №724 від 26.07.2018.

Судом встановлено, що 02 липня 2018 укладено Договір №02/7 про відступлення права вимоги між ТОВ «Арс Консалт Груп» (первісний кредитор) та ТОВ «М-Продакшн» (Новий кредитор), у відповідності до якого Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з Основного договору №22/6 від 22.06.2018 (укладеного між ТОВ «Арс Консалт Груп» та ПП «Олан Трейд» в обсязі та умовах, що існували на момент укладення такого договору. Про що 03 липня 2018 ТОВ «Арс Консалт Груп» повідомило позивача.

Первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Арс Консалт Груп» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 ПК України, пункту 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Досліджуючи правовідносини по контрагенту ТОВ «Укрпромторг Продакт» суд встановив, що 22 червня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Замовник) та ТОВ «Укрпромторг Продакт» (Постачальник) укладено договір поставки №22/6, відповідно до пунктом 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Замовника товар. Замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що ціна, кількість, асортимент, терміни поставки товару, обумовлені в даному Договорі, погоджуються сторонами попередньо.

Поставка товару передбачена пунктом 3.3 договору, відповідно до якого поставка товару здійснюється автотранспортом Постачальника за його рахунок.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Укрпромторг Продакт» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №25/6 від 25.06.2018 на загальну суму 177 345,13 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р25/6 від 25.06.2018); №22/6 від 22.06.2018 на загальну суму 48 766,43 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р22/6 від 22.06.2018).

Отриманий товар від ТОВ «Укрпромторг Продакт» платник оприбуткував на складі відповідно до таких звітів про оприбуткування товарів: №27 від 22.06.2018; №28 від 25.06.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Укрпромторг Продакт» вказане підприємство формувало та реєструвало в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими Позивач формував податковий кредит: №10 від 22.06.2018, сума ПДВ 8 127,74 грн.; №11 від 25.06.2018, сума ПДВ 29 557,53 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Укрпромторг Продакт» реалізована ПП «Олан Трейд» у відповідності до таких видаткових накладних: №549 від 22.06.2018; №551 від 22.06.2018; №550 від 22.06.2018; №554 від 25.06.2018; №556 від 25.06.2018; №564 від 27.06.2018; №565 від 27.06.2018; №572 від 29.06.2018.

Крім постачання товару позивачу, ТОВ «Укрпромторг Продакт» надавало для ПП «Олан Трейд» транспортно-експедиційні послуги за такими договорами-заявками: №11/06 від 11.06.2018 на суму 11 150,00 грн. (ТТН №Р494 від 13.06.2018); №13/06 від 13.06.2018 на суму 4 000,00 грн. (ТТН №Р497 від 14.06.2018, №Р500 від 14.06.2018, №Р502 від 14.06.2018); №13-1/06 від 13.06.2018 на суму 10 000,00 грн. (ТТН №Р506 від 14.06.2018, №Р506 від 14.06.2018, №Р511 від 14.06.2018, №Р511 від 14.06.2018, №Р504 від 14.06.2018, №Р504 від 14.06.2018, №Р510 від 14.06.2018, №Р510 від 14.06.2018); №14/06 від 14.06.2018 на суму 2 300,00 грн. (ТТН №Р508 від 15.06.2018, №Р516 від 15.06.2018, №Р512 від 15.06.2018); №17/06 від 17.06.2018 на суму 12 450,00 грн. (ТТН №Р522 від 18.06.2018); №18-1/06 від 18.06.2018 на суму 10 000,00 грн.; №19/06 від 19.06.2018 на суму 2 000,00 грн. (ТТН №Р529 від 19.06.2018, №Р536 від 20.06.2018, №Р535 від 20.06.2018, №Р533 від 20.06.2018); №20/06 від 20.06.2018 на суму 2 000,00 грн. (ТТН №Р539 від 21.06.2018, №Р538 від 21.06.2018); №21/06 від 21.06.2018 на суму 3 000,00 грн. (ТТН №Р546 від 22.06.2018, №Р547 від 22.06.2018, №Р548 від 22.06.2018, №Р545 від 22.06.2018); №22/06 від 22.06.2018 на суму 10 200,00 грн.; №24/06 від 24.06.2018 на суму 9 200,00 грн. (ТТН №Р561 від 26.06.2018, №Р561 від 26.06.2018, №Р563 від 26.06.2018, №Р563 від 26.06.2018, №Р560 від 26.06.2018, №Р560 від 26.06.2018); №24-1/06 від 24.06.2018 на суму 3 000,00 грн. (ТТН №Р558 від 25.06.2018, №Р557 від 25.06.2018, №Р555 від 25.06.2018); №27/06 від 27.06.2018 на суму 12 000,00 грн.; №28/06 від 28.06.2018 на суму 3 500,00 грн. (ТТН №Р571 від 29.06.2018, №Р573 від 29.06.2018, №Р570 від 29.06.2018, №Р574 від 29.06.2018).

За результатами наданих послуг позивачеві ТОВ «Укрпромторг Продакт» надано Акт надання послуг від 30.06.2018 №30/6 на суму 96 300,00 грн.

По операціям з надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ «Укрпромторг Продакт» вказане підприємство сформувало та зареєструвало в Реєстрі податкових накладних податкову накладну, за якою позивачем сформовано податковий кредит: від 30.06.2018 №15, сума ПДВ 16 050,00 грн.

02 липня 2018 укладено Договір №02/7 про відступлення права вимоги між ТОВ «Укрпромторг Продакт» (первісний кредитор) та ТОВ «М-Продакшн» (Новий кредитор), у відповідності до якого Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з Основного договору №16/06 від 22.06.2018 (укладеного між ТОВ «Укрпромторг Продакт» та ПП «Олан Трейд» в обсязі та умовах, що існували на момент укладення такого договору.

ТОВ «Укрпромторг Продакт» 03 липня 2018 письмово повідомило позивача про укладення Договору про відступлення права вимоги з ТОВ «М-Продакшн».

З урахуванням умов договорів про відступлення права вимоги, укладених ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт» з ТОВ «М-Продакшн», ПП «Олан Трейд» здійснило оплату згідно таких платіжних доручень: №453 від 12.07.2018 на суму 15 000,00 грн.; №1131 від 12.07.2018 на суму 285 000,00 грн.; №1133 від 13.07.2018 на суму 300 000,00 грн.; №1152 від 20.07.2018 на суму 96 300,00 грн.; №1153 від 20.07.2018 на суму 178 226,52 грн.

Апеляційним судом встановлено, що первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Укрпромторг Продакт» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 ПК України, пункту 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім того, придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт» була реалізована позивачем у відповідності до таких договорів: купівлі-продажу №117С005 від 03.01.2017; купівлі-продажу №117С010 від 03.01.2017; купівлі-продажу №117С019 від 03.01.2017; купівлі-продажу №139 від 14.11.2016; поставки №84 від 15.11.2016; поставки №78кф від 15.11.2016; поставки №86 від 15.11.2016; поставки №2015-РВ від 15.11.2016; поставки №142 від 15.11.2016; поставки №П-49/16 від 29.12.2016; поставки №303558 від 01.01.2017; поставки №ТА0322/16 від 01.11.2016.

Також матеріали справи містять докази наявності у позивача орендованого нежитлового приміщення, що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення від 01.07.2017 укладеним між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , у відповідності до якого ПП «Олан Трейд» орендує нерухоме майно - частину приміщення площею 10 кв.м. за адресою: Херсонська обл ., Олешківський р-н, с. Великі Копані, вул. Соборна 33-а, та договором оренди нежилого приміщення №2-06/2018-С від 06.06.2018, у відповідності до якого ПП «Олан Трейд» орендує у ПП «Михалич» нежиле приміщення №302 за адресою: смт. Глеваха Васильківського р-ну Київської обл., вул. Вокзальна, 4, літера В, загальною площею 19,76 кв.м.

На переконання суду апеляційної інстанції досліджені первинні документи містять усі обов`язкові реквізити, що встановлені статтею 9 Закону №996-XIV та пунктом 2.4. Положення №88, а тому є належними документами, що підтверджують факту придбання товару. В той же час, наявні у них недоліки, на які вказує відповідач, не є істотними, оскільки містять усі необхідні відомості про господарську операцію, надаючи можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції. Тому вказані господарські операції підтверджують фактичний рух товарів та спричинили реальні зміни майнового стану позивача, які відображені в його податковій звітності та первинних документах.

Відповідач не спростував обставин того, що у власному капіталі позивача як платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю відбувся фактичний рух активів та спричинив зміни його майнового стану. Не спростовано також і господарський зміст відповідних операцій з подальшим використанням в господарській діяльності.

Отже, позивачем суду надано первинну документації, внаслідок дослідження якої, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначені копії первинних документів підтверджують реальність господарських операцій позивача з контрагентами. Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, так як не встановлено відсутність документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників податкового кредиту по операціям з контрагентами, обов`язок ведення і зберігання яких покладено на позивача.

При цьому, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків та не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем та його контрагентами розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. Порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, наявна в інформаційних базах даних податкового органу інформація, не може бути підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності документів, що підтверджують реальність господарської операції.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Враховуючи, що факти здійснення господарських операцій повністю підтверджені первинними документами, відбулося оприбуткуванням ТМЦ в бухгалтерському обліку та відображення господарських операцій в податковому обліку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що формування позивачем показників в податкових деклараціях з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємства здійснено на підставі даних про реальні господарські операції, які підтверджені усіма необхідними первинними і обліковими документами, та є правомірними та обґрунтованими.

У своїх доводах скаржник апеляції зазначає, що встановленню ознак нереальності операцій з придбання позивачем плодоовочевої слугує те, що для перевірки ПП «Олан Трейд» не надано документів щодо походження (сертифіката) товару, однак такі судом апеляційної інстанції відхиляються з урахуванням того, що наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28 затверджено Перелік продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, яким не передбачено обов`язкової сертифікації товару, що придбавався у постачальників.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, оскільки наявність у контролюючого органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагентів, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної фіскальної служби, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов`язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №815/3364/15.

Стосовно тверджень відповідача про відсутності у контрагента матеріальних чи інших ресурсів, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність у суб`єкта господарювання (контрагента) достатніх матеріальних чи будь - яких інших ресурсів для здійснення господарської діяльності чи відсутність останнього за юридичною адресою не має своїм наслідком недійсність укладеного ним правочину чи слугувати доказом наявності у вказаного суб`єкта господарювання такої мети, як порушення інтересів держави у сфері оподаткування. Відсутність у постачальника необхідних ресурсів для здійснення продажу товарів та здійснення робіт та послуг не є доказом нереальності операцій, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди повинен мати у власності значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2018 у справі №810/4391/16, у якій суд касаційної інстанції, зокрема, зазначив, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

На момент здійснення спірних операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані, як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Доказів участі ПП «Олан Трейд» разом із вказаним контрагентом у схемі транзитного руху коштів податковим органом не представлено.

Колегія суддів зазначає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі №813/2842/17.

Щодо застосування відповідачем під час перевірки матеріалів кримінальних проваджень по контрагентах (або покупцях чи продавцях контрагентів) позивача, а також пояснень свідків, то колегія суддів вказує та те, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

У зв`язку з цим необхідно мати на увазі, що будь-яка неправомірна діяльність контрагента (в тому числі фіктивне підприємництво) не може бути визнана беззаперечною підставою для притягнення до відповідальності платника податку. Тобто, оскільки згідно зі статтею 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, добросовісний платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Крім того, відповідно до пункту 6 статті 78 КАС України, підставою звільнення від доказування в адміністративній справі є вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Такий вирок є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений такий вирок, і лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом, жодних обвинувальних вироків суду, або рішень суду у справі про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, або рішень суду про визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт», недійсними суду не надано. Відповідач не надав доказів того, що за наслідками розгляду кримінальних справ постановлено вирок чи ухвалу про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності тощо. Тому покликання відповідача на матеріали кримінальних проваджень та відібрані пояснення у ряді свідків не мають доказової сили для даної адміністративної справи та не є доказом фіктивної діяльності контрагентів позивача.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 01.03.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що прибуток позивачем визначено шляхом коригування фінансового результату, пов`язаного з проведенням господарських операцій ПП «Олан Трейд» з ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт» до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності позивача.

Враховуючи недоведення відповідачем нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт», позивачем обґрунтовано здійснено відображення в бухгалтерському обліку витрат та відповідного фінансового результату, пов`язаного з проведенням господарських операцій з вказаними контрагентами в податковій звітності.

За таких обставин відповідач безпідставно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 01.03.2019 № збільшив позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток за основним платежем в розмірі 358540 грн. (за податковими зобов`язаннями 286832грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 71708 грн), а тому вказане податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким позивачу встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі ПДВ 32899 грн.

Судом встановлено завищення позивачем податкового кредиту за рахунок подвійного включення податкових накладних та сум, не підтверджених податковими накладними, чим допущено порушення пункту 185.1 статті 185, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України:

- за січень 2017 року внаслідок подвійного включення позивачем податку на додану вартість в сумі 28896,30 грн. за податковою накладною від 31.01.2017 №17, виписаної ППО «Трайгон-Херсон-Південь», що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за січень в сумі 288896 грн. Вказане порушення не заперечується позивачем.

-за червень 2017 року внаслідок включення податку на додану вартість в сумі 2250 грн. не підтвердженого податковими накладними ТОВ «Західна Фруктова Компанія», що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2017 року на суму 2250 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2017 року на суму 2249 грн. та березень 2018 року на 1 грн. Вказане порушення не заперечується позивачем.

Згідно акту перевірки податковим органом встановлено нестачу (порчу) товарів на суму 1808393,02 грн. При цьому податковий орган стверджує, що станом на 30.09.2018 відповідачем встановлено залишки по рахунку бухгалтерського обліку 28 «Товари» в сумі 2545263,87 грн. В матеріалах справи наявна довідка ПП «Олан Трейд», у відповідності до якої залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 30.09.2018 становлять 736870,85 грн.

Однак, суд встановив, що у відповідності до фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ПП «Олан Трейд» станом на 30.09.2018 залишки товару становлять 776,2 тис. грн. (код рядка 1103).

Тобто, фактично нестача товарів, термін придатності яких минув, складає 776200 - 736870 = 39329,15 грн., а отже нестача (порча) товарів становила не 1808393,02 грн., а 2505934,72 (2545263,87 - 39329,15).

За таких обставин податковим органом невірно визначено об`єкт оподаткування в розмірі 1808393,02 внаслідок виявленої нестачі ТМЦ.

З врахуванням встановленого, наведені вище порушення призвели до прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 № та № в частині донарахування платнику податку податкового зобов`язання з ПДВ та штрафних санкцій за операціями з використання ТМЦ не в господарській діяльності (нестач, порчі) та подвійного включення податкових накладних та сум не підтверджених податковою накладною не є безпідставними. Проте, з метою не втручання у дискрецію (вільний розсуд) податкового органу, суд першої інстанції обґрунтовано не скасував податкові повідомлення-рішення № та № в наведеній частині, позаяк контролюючий орган не позбавлений можливості винести належне податкове повідомлення-рішення із врахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Оцінюючи податкові повідомлення-рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі рішення прийняті відповідачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що має наслідком їх скасування.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.