Справа № 280/4857/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Справа № 280/4857/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років рішенням від 29.05.2019 №44/1146/07;

2) зобов`язати відповідача призначити позивачу з 27.05.2019 пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці;

3) зобов`язати відповідача після призначення пенсії невідкладно видати пенсійне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (далі - №1789-XII) в редакції станом на 26.07.2001, однак рішенням відповідача, прийнятим за результатами розгляду його заяви, відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у позивача відсутня вислуга років, передбачена чинним законодавством для призначення такої пенсії. Позивач вважає вказане рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років незаконним, та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення. Звертає увагу, що має необхідний стаж, передбачений статтею 50-1 Закону №1789-XII (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) для призначення пенсії за вислугу років. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 06.11.2019.

30.10.2019 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№45085), у якому зазначає, що на підставі поданої заяви та доданих до неї документів розраховано страховий стаж ОСОБА_1 , який станом на день звернення складає 21 рік 4 місяці 28 днів, у тому числі стаж за вислугу років - 19 років 1 місяць 25 днів. Таким чином, у позивача недостатньо стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, який відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) повинен складати 24 роки. Звертає увагу, що на момент виникнення спірних правовідносин питання правового регулювання служби в органах прокуратури, в тому числі пенсійного забезпечення, врегульовані нормами Закону №1697-VII, а відповідні положення Закону №1789-XII втратили чинність. Вважає відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років правомірною. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

05.11.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх.№45867), в якій він не погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та з посиланням на рішення Конституційного Суду України зазначає, що зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Ухвалою суду від 06.11.2019 відкладено підготовче засідання на 21.11.2019.

12.11.2019 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подав заперечення (вх.№47383), в яких не погоджується з наведеними позивачем аргументами у відповіді на відзив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додатково звертає увагу, що дію нормативно-правового акту в часі необхідно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Ухвалою суду від 09.12.2019 замінено відповідача на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. У відповідності до частини 6 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи розпочато спочатку, призначено підготовче засідання на 08.01.2020.

18.12.2019 позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 08.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2020.

У судове засідання 23.01.2020 сторони не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник відповідача про причини неявки суду не повідомив, заяв або клопотань не подавав.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі наявних у суду матеріалів встановлено такі обставини.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується відповідачем, 27.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1789-XII.

Рішенням відповідача від 29.05.2019 №44/1146/07 відмовлено у призначенні позивачу пенсії за вислугу років. Вказана відмова обґрунтована тим, що відповідно до статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років, проте згідно записів трудової книжки позивача загальний стаж його роботи на день звернення за призначенням складає 21 рік 4 місяці 28 днів, в тому числі вислуга років - 19 років 1 місяць 25 днів.

Не погодившись з вказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.12.1991 року умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України було визначено статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ.

Відповідно до вимог статті 50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З 01.10.2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), підпунктом 4 пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ.

Враховуючи наведені зміни, з 01.10.2011 відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

Отже, з 15.07.2015 відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону 1789-ХІІ.

На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії Законом №1697-VII визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Відповідно до статті 86 Закону №1697-VII (в редакцій, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року N 1-рп/99 (щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України - справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, враховуючи дію законів у часі, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються саме Законом №1697-VII, а положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ не можуть бути застосовані як такі, що втратили чинність на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років 25.07.2019 право на призначення такої пенсії могло виникнути у позивача за наявності вислуги років не менше 24 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, на момент звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років його вислуга років складала 21 рік 4 місяці 28 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 1 місяць 25 днів. Спір про розмір стажу роботи позивача в межах розгляду даної справи відсутній.

Таким чином, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років у позивача був відсутній необхідний стаж, передбачений статтею 86 Закону №1697-VII, у зв`язку з чим позивач не набув права на пенсію за вислугу років.

З доводів заявленого позову вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону №3668-VI та Закону №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому відношенні до посадових окладів, на думку позивача, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Разом з тим, суд не погоджується із зазначеними вище доводами позивача з тих підстав, що відповідно до встановлених обставин справи станом на дату набрання чинності Законом №3668-VI (01.10.2011) позивач не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній редакції).

Таким чином, оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Конституційний Суд України у Рішенні №1-42/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вказав, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки про відсутність порушення права на пенсію працівників прокуратури у зв`язку з недостатньою вислугою років відповідно до Закону №1697-VII, у справах з подібними до розглянутих у цій справі правовідносинами, викладені в постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справах №466/9965/16-а, №573/1739/17, №761/15190/17.

Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення від 29.05.2019 №44/1146/07 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», яке за висновком суду є правомірним, та, відповідно, зазначає про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Інші вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем, є похідними від вимоги про скасування вищевказаного рішення, а відтак вони також задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; .

Повне судове рішення складено на підписано 07 лютого 2020 року.

Суддя М.О. Семененко