Справа № 580/3571/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3571/19 Головуючий у 1 інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Степанюка А.Г. Федотова І.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Смілянська міська рада про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Смілянська міська рада, в якому просив:

1) визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження №60467164 від 31.10.2019;

2) визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60467164 від 31.10.2019.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження №60467164 від 31.10.2019 р. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60467164 від 31.10.2019 р.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на правомірність винесених рішень, оскільки він діяв, відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

05 лютого 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, 05 лютого 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Смілянської міської ради надійшла електронною поштою заява про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" зареєстроване, як юридична особа 30.06.2005 р. (), основним видом діяльності підприємства є КВЕД 35.30 - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

28.05.2019 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Є., на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 09.01.2019 р. у справі № 925/840/18, згідно з судовим наказом від 29.03.2019 р., відкрито виконавче провадження №59224721 про стягнення з Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» 34 384 317,94 грн. заборгованості та 589 325,57 грн. судового збору.

Після відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення, у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду відразу, враховуючи негативний фінансовий стан, сезонний характер роботи підприємства, підготовку до опалювального сезону 2019-2020 років у міжсезоння, та уникнення зриву опалювального сезону 2019-2020 років, а, відповідно, і соціальної напруги.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.06.2019 р. у справі №925/840/18 заяву про розстрочення рішення задоволено частково, розстрочено виконання рішення на шість місяців.

Графік розстрочення, відповідно до ухвали Господарського суду Черкаської області від 12.06.2019 р. був таким: до 30.06.2019 р. - 1 000 000,00 грн; до 30.07.2019 р. - 1 000 000,00 грн; до 30.08.2019 р. - 1 000 000,00 грн; до 30.09.2019 р. - 10 461 439,31 грн; до 30.10.2019 р. -10 461 439,31 грн; до 30.11.2019 р. -10 461 439,31 грн.

31.10.2019 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В., на підставі листа від 21.10.2019 р., за підписом голови правління ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» Буяна С.І. щодо повернення виконавчого документа без подальшого виконання, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

31.10.2019 р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60467164/14, відповідно до якої, з КП «Смілакомунтеплоенерго» стягується на користь держави виконавчий збір в розмірі 1 167 259,79 грн.

В той же день, відповідачем винесена постанова про арешт коштів боржника, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 1 167 259,79 грн.

Даною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

- код фінансової установи 354507 назва фінансової установи Філія - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк»;

- код фінансової установи 320478 назва фінансової установи АБ «Укргазбанк»;

- код фінансової установи 351005 назва фінансової установи АТ «Укрсиббанк».

Не погоджуючись з даними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст.1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.3 ст. 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як зазначалося, 31.10.2019 р. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60467164/14, відповідно до якої, з КП «Смілакомунтеплоенерго» стягується на користь держави виконавчий збір в розмірі 1 167 259,79 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до господарського суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, яка ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.06.2019 р. у справі №925/840/18 задоволена частково.

Станом на 01.10.2019 р. позивачем частково сплачено борг на користь ПАТ «Черкасигаз» в сумі 2629890,91 грн, що підтверджується картками по рахунку 631, контрагент Черкасигаз, за період з 29.03.2019 р. до 13.11.2019 р. та карткою рахунку 6851 , копіями платіжних доручень, які надані позивачем до справи.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сума виконавчого збору у розмірі 10% від суми, за якою сплинув строк розстрочення виконання рішення суду, за кожний місяць, згідно графіку станом на 1 число місяця, що слідує за розрахунковим періодом розстрочення, станом на 21.10.2019 р. (день звернення стягувача про повернення виконавчого документа) у КП «Смілакомунтеплоенерго» повинна була бути: 1001760,32 (липень 6716,02 грн + серпень 89 282,44 грн + вересень 905 761,86 грн), а не як зазначено в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження 1 167 259,79 грн.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність доказів виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 12.06.2019 р. у справі №925/840/18 про розстрочення виконання рішення суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Також, 31.10.2019 р. державним виконавцем, на підставі постанови від 28.05.2019 р. №59224721, яка є виконавчим документом - відкрито виконавче провадження №60467164.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, згідно Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який, в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження, в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач, самостійно сплачував кошти, відповідно до прийнятої ухвали Господарського суду Черкаської області про розстрочення виконання рішення від 12.06.2019 р.

При стягненні виконавчого збору, відповідно до ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження №60467164 від 31.10.2019 р. винесена з порушенням норм ст. 27, 37, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанови про накладення арешту, колегією суддів встановлено наступне.

31.10.2019 р. відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 1 167 259,79 грн.

Так, в силу ч. 2 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 8 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі, й на кошти, які перебувають на рахунках.

Згідно статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

В силу ч.1 статті 52 Закону №1404-VIII, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 59 Закону №1404-VIII, арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Частиною 3 статті 52 Закону №1404-VIII встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз.2 ст.48 Закону №1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина 2 статті 48 Закону №1404-VIII).

З матеріалів справи вбачається, що, згідно даних електронного кабінету КП «Смілакомунтеплоенерго», підприємство має 10 розрахункових рахунків у фінансових установах, зокрема:

- 2 відкрито у АТ «УкрСиббанк», а саме UA №89301 - (госпрозрахунковий), за яким здійснюються банківські операції по виплаті заробітної плати, оплата податків та зборів до місцевого та державного бюджетів, закупівля матеріалів на адміністративні витрати, оплата щомісячних платежів по реструктуризації заборгованості газопостачальним компаніям та ін. та № НОМЕР_1 - (спец рахунок) для виплати страхових внесків;

- 5 відкрито в АТ «Ощадбанк», а саме № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 - рахунки із спеціальним режимом використання на виконання постанови КМУ від 18.06.2014 р. №217 для розрахунків з НАК «Нафтогаз України», де розподіл коштів здійснюється НКРЕКП; № НОМЕР_5 - (госпрозрахунковий) не використовується підприємством та № 9065 - рахунок із спеціальним режимом використання на виконання інвестиційних програм згідно Постанови КМУ від 9 жовтня 2013 року № 750, відповідно до договору банківського рахунку №103-141223 від 03.11.2017 р. та договору банківського рахунку №104-122040 від 04.03.2019;

- 1 відкрито в ПАТ «Укргазбанк» - підприємством не використовується;

- 2 відкрито в Державній казначейській службі - рахунки із спеціальним режимом використання для здійснення електронного адміністрування ПДВ та на виконання Постанови КМУ від 04.03.2002 р. №256.

Згідно виписки банківського рахунку Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» в АТ «УкрСиббанк» № НОМЕР_6 , з нього здійснюються усі платежі підприємства, в тому числі, із призначенням: утримання військового збору з заробітної плати; утримання з заробітної плати працівників в межах виконавчих проваджень, в яких вони виступають боржниками; відрахування податку на прибуток з заробітної плати; передплата послуг зв`язку; внески до професійного комітету з заробітної плати; плата за природний газ НАК «Нафтогаз України»; сплата за відрядження; сплата за послуги оренди майна; сплата ЄСВ та виплата заробітної плати й інші платежі. На вказаний рахунок зараховуються кошти, отримані від юридичних осіб за господарськими договорами та за послуги з централізованого теплопостачання.

Згідно абз.4 ч.2 ст.34 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 ст. 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961 р., заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

За невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат встановлено кримінальну відповідальність за ст. 175 Кримінального кодексу України.

Крім того, КП «Смілакомунтеплоенерго» є ліцензіатом в сфері теплопостачання Черкаської обласної державної адміністрації, що підтверджується розпорядженнями №639 від 19.10.2017 р., №640 від 19.10.2017 р. та №641 від 19.10.2017 р.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», встановлює порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником. Відповідно до частини 2 статті вимоги цієї статті щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання не поширюються на теплогенеруючі та теплопостачальні організації, господарська діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії яких не підлягає ліцензуванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Таким чином, КП «Смілакомунтеплоенерго» використовує розрахунковий рахунок № НОМЕР_6 відкритий в АТ «УкрСиббанк» для здійснення розрахунків за спожитий природний газ з АТ «НАК «Нафтогаз України» та навиконання договорів реструктуризації, згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями за рахунками.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта про прийняття банками до виконання постанови про арешт коштів боржника та неповідомлення державного виконавця про цільове призначення рахунку не свідчить про правомірність оскаржуваної постанови про арешт коштів.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60467164 від 31.10.2019 р. є протиправною, а тому правомірно скасовано судом першої інстанці.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Степанюк А.Г. Федотов І.В.