Справа № 260/186/20
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

04 лютого 2020 рокум. Ужгород№ 260/186/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Поп Н.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитра Андрійовича про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитра Андрійовича , яким просить:

1.Дії приватного виконавця Закарпатського округу Ярошевського Дмитра Андрійовича (посвідчення приватного виконавця №0133' від 27.11.2017 року) визнати такими, що порушують конституційні права як громадянина України;

2.Зняти арешт з карткового рахунку № НОМЕР_1 що відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" та належить ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивача підтримав позов з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак був повідомлений про судове засідання належним чином, що стверджується повідомленням про вручення (штрихкод 427).

30 січня 2020 року на виконання ухвали суду від 24.01.2020 року приватним виконавцем Ярошевським Д.А. було надіслано належним чином завірену копію виконавчого провадження № 60936897.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Положеннями ст.287 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що предметом оскарження в межах даної справи є, на думку позивача, незаконність дій та рішень Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитра Андрійовича, які полягають у незаконному та необґрунтованому, на думку позивача, накладенні арешту на його картковий рахунок № НОМЕР_1 що відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" та належить ОСОБА_1 . Вказаний арешт накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60936897.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60936897 винесена на підставі виконавчого листа №307/3998/14-ц виданого 12.04.2017 року Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, тобто щодо виконання судового рішення у цивільній справі.

З наведеного вбачається, що в цій справі предметом спору є оскарження рішень та дій державного виконавця та приватного виконавця, які прийняті (вчинені) щодо виконання судового рішення у цивільній справі, на підставі якого було видано виконавчий документ Тячівським районним судом Закарпатської області.

Відповідно до ч.1 ст.447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. ( дана норма введена до ЦПК України з 2018 року).

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі, тобто до Тячівського районного суду.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі 815/4483/16 та у постанові від 21.04.2019 р. у справі № 757/53656/17-а.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про застосування п. 1 ч.1 ст. 238 КАСУ, де встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Керуючись п.1 ч.1 ст.238 КАС України,-

У Х В А Л И В:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитра Андрійовича про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в повному обсязі до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

СуддяЗ.Б.Плеханова