Справа № 540/2589/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2589/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 79 Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до 79 Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якому просить, з урахуванням поданих уточнень від 12.12.2019:

- визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн.;

- зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн.;

-визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2014, 2015, 2017, 2018 та 2019 роки;

- зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з листопада 2014 року по серпень 2019 року він проходив військову службу у Азово-Чорноморському РУ ДПС України, наказом ДПС України Азово Чорноморського регіонального управління 79 прикордонний загін №476-ОС від 19.08.2019 року позивача звільнено у запас згідно п. "д" (через службову невідповідність) п. 2 ч. 5 ст. 26 «Закону України «Про обов`язок і військову службу» та з 19.08.2019 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (підстава - наказ начальника прикордонного загону від 08.08.2019 р. №459-ОС). 29.02.2016, позивачу було присвоєно статус учасника бойових дій та надано відповідне посвідчення серії НОМЕР_4 . Так, позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив провести відповідні розрахунки та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 по 2019 роки. Проте листом від 12.11.2019 №11/У-28 йому було відмовлено та повідомлено про неможливість виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2014 по 2019 роки, посилаючись на п.14, п. 17-19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначивши, що в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, виплата грошової компенсації не передбачена. На думку позивача, відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2014 по 2019 роки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Крім цього, позивачем була отримана відповідь від 21.10.2019 за №11/Т-114 до якої було додано довідку про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019. Відповідно до зазначеної довідки, у період з 01.11.2014 по 19.08.2019, ОСОБА_1 було нараховано індексацію грошового забезпечення в розмірі 26 836,86 грн., з якої було виплачено 3 285,29 грн. Також, на запит адвоката від 01.11.2019, було надано відповідь від 12.11.2019 №11/У-28, відповідно до якої, заборгованість по індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , яка складає 23 551,57 грн., не виплачена у зв`язку із виникненням її за період 2016-2018 років, що згідно Бюджетного законодавства є видатками минулих років, та не може бути виплачено в поточному бюджетному році. Позивач вважає бездіяльність відповідача, у наслідок якої йому не нарахована та не виплачена компенсація за невикористані додаткові відпустки за зазначений період та індексація грошового забезпечення, такою, що порушує його права, які підлягають захисту у суді.

Ухвалою суду від 06.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

23.12.2019, представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважав позов необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав, що позивач отримавши статус учасника бойових дій, мав додаткову пільгу, передбачену п.12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів на рік. Але, в той же час, оскільки позивач в спірному періоді продовжував перебувати на військовій службі, від не мав можливості скористатися цією пільгою, оскільки п. 19 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ забороняє додаткові відпустки військовослужбовців під час особливого періоду. Що стосується грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, представник відповідача зазначив, що слід розуміти, що ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачає лише один вид додаткової відпустки військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово емоційним та інтелектуальним навантаженням або змінюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. саме дні невикористаної цієї додаткової відпустки відповідно до п.14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ у разі звільнення військовослужбовця підлягають грошової компенсації. Що стосується додаткової відпустки учасникам бойових дій, то вона Законом 2011-ХІІ не передбачена, як і не передбачена виплата грошової компенсації за цю відпустку у разі звільнення зі служби військовослужбовця. Тобто, відповідач вважає, що на цей час при звільненні з військової служби виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій чинними нормативно правовими актами не передбачена. Оскільки позивач не мав права на вказану додаткову відпустку під час проходження військової служби в особливий період, він також не має права на отримання грошової компенсації за її невикористання. Представник відповідача звертає увагу на те, що посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 видано ОСОБА_1 - 29.02.2016, тому вимоги про виплату грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки за 2014 та 2015 є необґрунтованими. Також, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 наказом начальника прикордонного загону від 04.011.2014 №298-ос зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення , а не з 01.11.2014, як зазначає позивач. Крім цього, представник відповідача заперечує щодо задоволення вимог про виплату індексації грошового забезпечення з наступних підстав. Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та проводити видатки лише в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисом. Також відповідач вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Аналогічні приписи містяться у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078. Таким чином, за позицією відповідача, чинне законодавство пов`язує обов`язок бюджетних установ нараховувати та виплачувати суми індексації виключно у межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами. Також, звертає увагу, що за 2019 рік Херсонський прикордонний загін нарахував та виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в повному розмірі, що підтверджується довідкою головного бухгалтера начальника фінансово економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 04.11.2014 по 19.08.2019 перебував на військовій службі та на день звільнення перебував на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Преображенка» 1 категорії.

Відповідно до Витягу з наказу начальника прикордонного загону 79 Азово Чорноморського регіонального управління від 19.08.2019 №476-ОС, старшого прапорщика ОСОБА_1 (П-018506) інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Преображенка» 1 категорії, звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «д» п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 19.08.2019 виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, направити для зарахування на військовий облік до Чаплинського районного військового комісаріату у Херсонській області (підстава наказ начальника 79 прикордонного загону від 08.08.2019 №459-ОС).

Наказ про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідачем не видавалось.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 29.02.2016 року.

Вказані обставини не оспорюються учасниками справи.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини, в якій просив виплатити компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди з 2014 рік по 2019 рік, а також виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн.

Листом №11/У-28 від 12.11.2019 року, було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, у зв`язку з тим, що відповідно до абз.3 п.14 ст. 10-1 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовцям строкової військової служби, в році звільнення з військової служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям жінкам, які мають дітей. Також, посилаючись на п.19 с. 10-1 даного Закону, зазначено, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду, законодавством не передбачено. Також, повідомлено, що заборгованість по індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , яка складає 23 551,57 грн., не виплачена у зв`язку з виникненням її за період 2016-2018 років, що згідно Бюджетного законодавства є видатками минулих років, та не може бути виплачено в поточному бюджетному році.

Позивач вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регламентовані Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

Статтею 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, статтею 10 Закону України «Про відпустки» розділу ІІ «Щорічні відпустки» регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з п.8 ч.13 ст.10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказана норма співвідноситься з п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, позивачу, якій не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідач повинен був нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, суд вважає, що вказана справа є типовою.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є: - позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; -підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 зазначив, що відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2017 рік.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16.06.2019 року по зразковій справі №620/4218/18.

У постанові ВП Верховного Суду від 21.08.2019 року також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2014, 2015, 2017, 2018 та 2019 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, статус учасника бойових дій ОСОБА_1 встановлено 29.02.2016, що підтверджується виданим посвідченням серії НОМЕР_4 . Таким чином, право позивача на додаткову відпустку як учасника бойових, виникло у 2016 році, а не з 2014 як зазначає позивач.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн. та зобов`язання відповідачу виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн., суд зазначає наступне.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення "та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

В силу приписів статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII(зі змінами та доповненнями, далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XIIпередбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом положень частини першої статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка ( з 01.01.2016 103%).

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч.ч.2-5ст.4 Закону №1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ч.ч.1, 2, 6ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно з п.4 Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Положеннями пункту 5 Порядку визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці. Місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників у зв`язку із розширенням зони обслуговування, збільшенням обсягу робіт, суміщенням професій (посад), виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника, оплатою за роботу за сумісництвом на одному підприємстві, в установі, організації, а також за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).

З аналізу наведених правових норм слідує, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 101%. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим.

Судом встановлено, що в період проходження позивачем військової служби, індексація його грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_1 за 2019 рік у розмірі 1167,11 грн., що підтверджується довідкою головного бухгалтера начальника фінансово економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, відповідно до довідки, яка надіслана позивачу листом від 21.10.2019 №11/Т-114, про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з листопада 2014 року по 19 серпня 2019 року в розмірі 26 836,86 грн., позивачу нарахована індексація грошового забезпечення у зазначений період, а виплати проведені за період з листопада 2014 по червень 2015 року, за грудень 2018 року та з січня 2019 року по серпень 2019 року всього у розмірі 3 285,29 грн.

При цьому суд наголошує, що відповідачем не доведено відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах фінансових ресурсів бюджету на відповідний рік, передбачений на ці цілі, оскільки, вони не відповідають нормам закону №1282-XII та Порядку, зокрема п.11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Також суд враховує, що згідно з частинами 1, 2ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21- 44а10).

Вказана правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що аргументи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату.

Оскільки відповідачем нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2014 по червень 2015 року, за грудень 2018 року та з січня 2019 року по серпень 2019 року всього у розмірі 3 285,29 грн., суд дійшов висновку, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

Тому вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн. та зобов`язання відповідачу виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 19.08.2019 в розмірі 23 551,57 грн., належить задовольнити частково, а саме: визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по грудень 2018 року в розмірі 23 551,57 грн. та зобов`язання відповідачу виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період січень 2016 року по грудень 2018 року в розмірі 23 551,57 грн.

Крім цього, суд не приймає посилання представника відповідача на те, що Хероснський прикордонний загін не здійснював звільнення позивача з військової служби, а тому не мав повноважень на виконання п.14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з чим на відповідача не може бути покладений обов`язок щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі №540/1791/19, начальником НОМЕР_6 прикордонного загону видано наказ 10.12.2019 №717-ОС "Про особовий склад", яким поновлено на посаді старшого прапорщика ОСОБА_1 (П-018506), інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Преображенка" І категорії (тип Б) з 09.08.2019.

Суд зазначає, що дана обставина не звільняє відповідача від нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки, оскільки дане право у позивача виникло з дня його звільнення 08.08.2019, відповідно до наказу начальника Херсонського прикордонного загону Азово- Черноморського регіонального управління Державної прикордонної служби №459-ОС "Про особовий склад".

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період січень 2016 - грудень 2018 року в розмірі 23 551,57 грн.

Зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період січень 2016 - грудень 2018 року в розмірі 23 551,57 грн.

Визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 106030000