Справа № 640/20964/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ № 640/20964/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доШевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
третя особа про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправним та скасування рішення від 11.10.2019 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета Олександра Вікторовича у формі Повідомлення від 11 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання;

зобов`язання Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрити відповідне виконавче провадження за виконавчим листом від 11 вересня 2019 року в адміністративній справі №826/9960/15, та здійснити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання постанови Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №826/9960/15;

Одночасно позивач просив зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві подати звіт про виконання судового рішення з моменту отримання ним копії даного рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у виконавчому листі від 11 вересня 2019 року, виданому Окружним адміністративним судом міста Києва на примусове виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/9960/15 зазначено код Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а саме 21708016), як код боржника.

При цьому, позивач звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» "уповноважена особа Фонду" є працівником Фонду і є особою повністю йому підлеглою та підзвітною, а Фонд несе повну відповідальність за наслідки дій чи рішень своїх працівників, а також відповідає за позовами, поданими проти "уповноважених осіб", як працівників Фонду. Тобто, так звана "уповноважена особа Фонду" перебуває з Фондом в трудових відносинах, діє виключно на виконання волі Фонду, виключно в інтересах Фонду, в межах наданих Фондом повноважень, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду, і не має самостійної окремої правоздатності, відмінної від правоздатності самого Фонду.

А тому, на думку позивача, судом було правильно зазначено код боржника у виконавчому документі з огляду на те, що всі так звані "уповноважені особи Фонду" є працівниками (посадовими особами) Фонду і діють в адміністративних відносинах від імені Фонду, а відтак будь-який обов`язок "уповноваженої особи Фонду" як працівника (посадової особи) Фонду - є одночасно обов`язком самого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За вказаних обставин, позивач вважає, що повідомлення відповідача від 11 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання є протиправним та підлягає скасуванню, а дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві порушують право позивача на виконання судового рішення, гарантоване Конституцією (стаття 129-1) та законом (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стаття 14 КАС України).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд та запропоновано відповідачу не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

Одночасно вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та запропоновано подати до суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

04.02.2020 року відповідачем на адресу суду надано копію виконавчого провадження № 59379683.

Третьою особою також не надано суду письмових пояснень щодо змісту позовних вимог.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявки у судове засідання представника відповідача та третьої особи, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Великої Палати Верховного суду від 27.02.2019 року по адміністративній справі № 826/9960/15 зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра банк» Ірклієнка Юрія Петровича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840 у національній валюті України в сумі, еквівалентній 1 (одній) тис. 200 (двомстам) доларам США, виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Терра банк» з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

На виконання вказаної постанови, Окружним адміністративним судом міста Києва 11.09.2019 року видано виконавчий лист по даній справі.

07.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про прийняття до виконання виконавчого документу, відкриття виконавчого провадження.

11.10.2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Незгода з вказаним повідомленням, обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон№ 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Як було встановлено вище, 11 жовтня 2019 року відповідачем прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

З вказаного повідомлення вбачається, що виконавчий лист від 11 вересня 2019 року №826/9960/15 було повернуто на підставі пункту 5, 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, підставою для прийняття вказаного повідомлення стало те, що згідно виконавчого документу боржником є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК». До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «ТЕРРА БАНК» як юридичної особи. Таким чином банк вважається ліквідованим, а функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (уповноваженої особи Фонду) з його ліквідації припиненими.

Отже, підставою для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання слугувало те, що виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року №826/9960/15 містить не правильний код ЄДРПОУ боржника, а саме у виконавчому листі зазначений код ЄДРПОУ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак боржником зазначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Терра банк" Ірклієнка Юрія Петровича.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (частина восьма статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Таким чином, аналіз вказаних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про те, що Уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, який діє у межах повноважень, наданих Фондом, за що від Фонду отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом, тоді як перед сторонами правовідносин за дії такої особи відповідальність несе Фонд.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/4442/17.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що Окружним адміністративним судом міста Києва видаючи виконавчий лист у справі №826/9960/15, правомірно вказано код ЄДРПОУ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як боржника у виконавчому провадженні.

Поряд з тим, суд звертає увагу, що відповідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" відомості у виконавчому документі про ідентифікаційний код юридичної особи не є обов`язковими, та зазначаються за наявності.

Отже з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що зазначення саме вказаного у виконавчому листі коду ЄДРПОУ не є перешкодою для виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Також безпідставними є і висновки відповідача про наявність підстав для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, що визначені п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, оскільки боржником відповідно до виконавчого листа №826/9960/15 від 11.09.2019 року є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра банк» Ірклієнко Юрій Петрович, а не Публічного акціонерного товариства «Терра банк», який є юридичною особою, що припинена.

Суд також зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Також, відповідно до положень вказаного Закону, судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими для виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий лист від 11 вересня 2019 року №826/9960/15, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва, повністю відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження", а отже, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 5, 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

А тому за вказаних обставин, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета Олександра Вікторовича у формі Повідомлення від 11 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, підлягає до задоволення.

У той же час, щодо вимоги про зобов`язання Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрити відповідне виконавче провадження за виконавчим листом від 11 вересня 2019 року в адміністративній справі №826/9960/15, та здійснити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання постанови Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №826/9960/15, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Таким чино, оскільки судом встановлено, що відповідач протиправно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а також встановлено відповідність виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрити відповідне виконавче провадження за виконавчим листом від 11 вересня 2019 року в адміністративній справі №826/9960/15.

При цьому, щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання постанови Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №826/9960/15 задоволена бути не може, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, оскільки позивач у прохальній частині позовної заяви не конкретизує, які саме «усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії» слід вчинити відповідачу, при цьому, дії, які вчиняє виконавець після відкриття виконавчого провадження, визначені Законом України «Про виконавче провадження», і, вчинення чи не вчинення таких дій, в кожному конкретному випадку, має певні наслідки, та, у тому разі, коли сторона виконавчого провадження вважає, що такими діями чи бездіяльністю порушено її законні права та інтереси, така особа може звернутися до суду з відповідним позовом.

А тому, наразі ж задоволення вимоги зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання постанови Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №826/9960/15 є неможливим, оскільки є вимогами на майбутнє.

Суд також зазначає, що предметом розгляду у порядку адміністративного судочинства можуть бути конкретно визначені дії суб`єкта владних повноважень, а не абстрактна поведінка останнього.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання постанови Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №826/9960/15 відсутні.

Щодо вимог позивача зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві подати звіт про виконання судового рішення з моменту отримання ним копії даного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета Олександра Вікторовича у формі Повідомлення від 11 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання.

3. Зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110) відкрити відповідне виконавче провадження за виконавчим листом від 11 вересня 2019 року в адміністративній справі №826/9960/15.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського,110) подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко