Справа № 640/270/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/270/19
УХВАЛА

05 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2019 року року позов задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство оборони України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Також, разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року визнано підстави пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновлено Міністерству оборони України пропущений строк звернення до суду з апеляційною скаргою. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 р.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року призначено справу у відкритому судовому засіданні на 05 лютого 2020 р.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Так, матеріали справи свідчать, що апелянт - Міністерство оборони України оскаржує рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року, тоді як апеляційну скаргу ним подано 29 листопада 2019 року, згідно штемпелю суду першої інстанції.

Отже, звернення до суду апеляційної інстанції із вказаною апеляційною скаргою 29 листопада 2019 року відбулося поза межами процесуальних строків.

Як зазначалося, разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого, зазначено, що копію рішення суду першої інстанції ним отримано 07 червня 2019 року. Однак, уповноваженим представником Міністерства оборони України не було своєчасно подано апеляційну скаргу, тому, наказом начальника Північного територіального юридичного управління (з основної діяльності) від 05 листопада 2019 року № 8 "Про результати проведення службового розслідування" притягнуто офіцера відділу до дисциплінарної відповідальності. На підтвердження чого, надано копію вказаного наказу.

Разом з цим, під час розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказані, в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, обставини не є достатньо обґрунтованими апелянтом, а тому не можуть бути визнані колегією суддів, як поважні та об`єктивні причини пропуску строку на апеляційне оскарження. Колегія суддів зазначає, що відсутність ефективного контролю за підлеглими відповідача не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та підставою для його поновлення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що 02 жовтня 2019 р. представник Міністерства оборони України був ознайомлений з матеріалами даної справи. Тобто, апелянту вже була відома інформація, що апеляційна скарга подана не була.

З наданих апелянтом, до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, матеріалів вбачається, що результати проведення службового розслідування оформлені наказом відповідача від 05 листопада 2019 р., в той час, як апеляційну скаргу апелянтом подано лише 29 листопада 2019 року.

Наведене свідчить про те, що Міністерство оборони України не бажало реалізувати своє право на апеляційне оскарження у встановлені законодавством строки та зволікало із зверненням із апеляційною скаргою.

Враховуючи вказане, колегія суддів не вбачає підстав для визнання, наведених апелянтом у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, причин пропуску строку поважними.

Апелянт, як суб`єкт владних повноважень, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також, вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України, у тому числі, своєчасний контроль за своїми підлеглими.

Державні органи, які є рівними перед законом і судом поряд з іншими учасниками справи, зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі, при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Таким чином, позивач або відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

При цьому, слід звернути увагу, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно зі ст. 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.98 року, заява N 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказував, що порушення принципу юридичної визначеності, у зв`язку із скасуванням судом апеляційної інстанції постанови суду першої інстанції, хоча апеляційна скарга подана після закінчення строку, встановленого законом, без обґрунтування причин затримки (Ісаєв та інші проти України, Біла та інші проти України).

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Крім того, у справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу належного урядування, державні органи зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07.07.1989).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005р. по справі Смірнова проти України зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Оскільки, протягом більш як п`яти місяців з моменту отримання копії рішення суду першої інстанції відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на оскарження судового рішення в апеляційному порядку та відсутні поважні причини такого тривалого зволікання, колегія суддів не вбачає правових підстав для поновлення строку звернення з апеляційною скаргою.

У разі ж поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, в даному випадку, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим, з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Отже, колегія суддів вважає, що неналежне виконання уповноваженим представником відповідача своїх функціональних обов`язків щодо подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою і в жодному разі не дають право державному органу у будь-який необмежений час після спливу строку на апеляційне оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів, також, враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі Лелас проти Хорватії, відповідно до яких, держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до статті 305 КАС України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

На думку колегії суддів, оскільки питання про закриття провадження у справі з підстав пропуску строку звернення до суду апеляційної інстанції не врегульовано процесуальним Законом, слід застосувати аналогію Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи те, що апеляційне провадження провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України було відкрито, колегія суддів вбачає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, та апеляційне провадження у справі закрити, оскільки розгляд справи судом, який не має передбачених Законом повноважень, не сумісний з обов`язками держави, визначеними у статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 640/19036/19.

Враховуючи те, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження в судовому засіданні визнані колегією суддів неповажними, підстав, які б за змістом наведених норм перешкоджали закриттю апеляційного провадження у даній справі, не встановлено, а тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження у даній справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 299, 305, 325, 328 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.

Повний текст ухвали виготовлено 10.02.2020 року.