Справа № 761/42370/16-а
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Денисюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2017 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві):

- визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років в розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Донецької області № 18-57-942 від 25 квітня 2016 року;

- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру та виплатити недоплаченої різниці між фактично отриманою ним та перерахованою пенсією з 01 липня 2016 року, на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-57-942 від 25 квітня 2016 року про розмір фактичної заробітної плати відповідно до ст. 511 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії) в розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати без обмежень граничного розміру пенсії з 01 липня 2016 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року, що залишене без змін Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві було задоволено, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2017 року - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року за виключними обставини.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 було визнано неконституційною норму права, яка застосована судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови від 10 серпня 2017 року.

Під час судового засідання ОСОБА_1 . підтримав заяву та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заяви та просила суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на відсутність підстав для перегляду постанови суду від 10 серпня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та письмові пояснення, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Положеннями п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року, ОСОБА_1 у якості виключної обставини зазначив те, що Конституційним Судом України встановлено неконституційність ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Так, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019:

- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Дослідивши мотивувальну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 просив суд здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст. 511 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції було враховано, що з 15 липня 2015 року Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень) у зв`язку з набуттям чинності новим Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII.

У мотивувальній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року зазначено, що згідно ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Проте, Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 дійсно було встановлено неконституційність закону, застосованого судом при вирішенні справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , колегія суддів виходить із того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про перерахунок пенсії 29 квітня 2016 року.

Про результати розгляду такої заяви позивач був повідомлений листом від 11 липня 2016 року.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У відповідності до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Як зазначалось раніше, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 було визначено, що ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Предметом оскарження у справі № 761/42370/16-а були дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за результатами розгляду його заяви від 29 квітня 2016 року. Прийняте відповідачем рішення було викладене у листі від 11 липня 2016 року № 13096/05.

Відтак, перевіряючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд перевіряв відповідність дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві вимогам закону, чинного на час розгляду заяви про перерахунок пенсії від 29 квітня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви ОСОБА_1 від 29 квітня 2016 року, не може вплинути, оскільки вони виникли та існували до його прийняття.

Згідно з ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Зміна правового регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 є підставою для звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із новою заявою про перерахунок пенсії.

У разі, якщо після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, поновлення права на перерахунок пенсії не відбулося, у позивача виникають підстави для звернення до суду з новим позовом задля його захисту.

Отже, ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 не може слугувати підставою для перегляду постанови суду від 10 серпня 2017 року за виключними обставинами, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17.

Також колегія суддів враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

У додаткових письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що гарантуючи право на перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, законодавець мав на меті забезпечити поновлення порушених прав громадян внаслідок застосування у їх справах положень закону, який не відповідає Конституції України.

В цілому погоджуючись із такими доводами заявника, колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами із зазначеної підстави, обов`язково належить враховувати, що згідно зі ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, що визнані неконституційними, втрачають чинність не раніше, ніж з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

Відтак в кожному окремому випадку належить перевіряти, чи може рішення Конституційного Суду України вплинути на зміст раніше прийнятого судового рішення у справі з урахуванням того, що визнані неконституційними закони не підлягають застосуванню лише з дати прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення (або іншої дати, яка, однак, не може передувати дню ухвалення рішення). Натомість у разі підтвердження Конституційним Судом України відповідності певного закону вимогам Конституції України, такий закон є обов`язковим для застосування з дня набуття ним чинності.

Для вірного застосування п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, її необхідно застосовувати у системному зв`язку з положення ч.ч. 3, 4 ст. 7 КАС України.

Вказані норми права передбачають, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Зазначені норми Кодексу адміністративного судочинства України у своїй сукупності вказують на те, що п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України встановлює підставу для перегляду судового рішення, яке було ухвалене адміністративним судом із застосування ч.ч. 3, 4 ст. 7 КАС України, проте у подальшому Конституційний Суд України дійшов іншого висновку щодо відповідності певного закону вимогам Конституції України.

Колегія суддів встановила, що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 на спірні правовідносини та на зміст постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року - не впливає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 не є підставою для перегляду постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року за виключними обставинами. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 КАС України судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 242, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку

Ухвала складена у повному обсязі 06 лютого 2020 року.