Справа № 200/13333/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 р. Справа№200/13333/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 18.06.2019 № Г-3252/0-1167/0/37-19, яким безпідставно відмовлено у затверджені «Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованих за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0846 та зобов`язання затвердити зазначений проект землеустрою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач у передбаченому Земельним кодексом України порядку звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність. Не отримавши від управління відповіді на свою заяву позивач розпочав розроблення проекту землеустрою, про що повідомив відповідача, як передбачено ст. 118 Земельного кодексу України. Після розроблення проекту землеустрою позивачем було подано його на затвердження відповідачу. Відповідач відмовив позивачу в затвердженні проекту землеустрою через надання дозволів на розробку проекту землеустрою іншим особам стосовно витребуваної позивачем земельної ділянки. Позивач вважає, що наведені відповідачем підстави для відмови у затвердженні проекту суперечать не передбачені ст. 123 Земельного кодексу України, а відтак така відмова є протиправною.

Відповідач надав суду відзив на позов, де виклав заперечення проти його задоволення з наступних підстав. Вказав, що у відповідь на заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою у місяць з дня його отримання відповідачем надано позивачу відмову у задоволенні клопотання, яку було надіслано заявнику поштою. На повідомлення позивача про початок розробки проекту відповідачем також надавалась позивачу відповідь, яка теж надсилалась йому поштою. Позивачу повідомлялось, що стосовно витребуваної позивачем ділянки надані дозволи на розробку проекту землеустрою іншим 27 особам у 2010 році. Враховуючи, що дія дозволів не встановлювалась, відповідачем відповідно до своїх розпоряджень у 2018 році затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим 20 особам. На решту земельного масиву продовжує діяти розпорядження про надання дозволів іншим 7 особам. У зв`язку з тим, що правові підстави для розроблення позивачем проекту землеустрою були відсутні, його позов не підлягає задоволенню.

До суду сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 09.12.2019, яке відкладалось на 09.01.2020. Ухвалою суду від 09.01.2020 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 30.01.2020.

Через неявку представників сторін до судового засідання, справу розглянуто на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

24.04.2018 відповідачем, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області отримано надіслане 19.04.2018 клопотання позивача від 17.04.2018 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, до якої позивач додав копії паспорту, ІПН, викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

03.07.2018 позивачем направлено відповідачу повідомлення від 14.06.2018 про початок розробки проекти землеустрою, де вказано, що у місячний термін з дня реєстрації його клопотання про надання дозволу відповіді на нього від відповідача не отримано, у зв`язку з чим відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України позивач без отримання відповіді від відповідача розпочав розробку проекту. До повідомлення додавався договір на розробку проекту з ФОП ОСОБА_5 від 14.06.2018. Дане повідомлення отримано відповідачем 06.07.2019.

Після розробки проекту землеустрою позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.04.2019 про його затвердження та передачу позивачу у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області, площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0846 для ведення особистого селянського господарства. До заяви додані проект, його окремі сторінки, витяг з ДЗК, довідку про невикористання права приватизації.

У відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18.06.2019 № Г-3252/0-1167/0/37-19 позивачу за результатом розгляду клопотання про затвердження проекту повідомлено наступне. Вказано, що у відповідь на клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивача було відмовлено у наданні дозволу, оскільки на розроблення проектів землеустрою щодо відведення цієї ділянки надані дозволи іншим особам. Ці дозволи не скасовувались. Про відмову у наданні позивачу дозволу йому повідомлялось листом відповідача від 22.05.2018 № Г-1931/0-1268/0/37-18, надісланим позивачу поштою. У відповідь на повідомлення позивача про початок розробки проекту, яке надійшло відповідачу 06.07.2018, управління також надало позивачу лист від 18.07.2018 № Г-3237/0-1696/0/37-18 поштою. У зв`язку з наведеним, як вказано відповідачем у листі, у позивача були відсутні підстави для розробки проекту землеустрою.

У відзиві на позов відповідачем також повідомлено, що дозволи іншим 27 особам на розробку проекту землеустрою про відведення запитуваної позивачем земельної ділянки надані розпорядженням Володарської районної державної адміністрації від 28.01.2010, 29.01.2010, 30.01.2010 №№ 55-81. Вказано також, що наказами відповідача від 14.11.2018 №№ 3502-СГ, 35.06-СГ, 3508-СГ, 3510-СГ, 3511-СГ, 3514-СГ, 3522-СГ, 3524-СГ, 3526-СГ, 3527-СГ, 3529-СГ, 3531-СГ, 3534-СГ, 3536-СГ, 3537-СГ, 3497-СГ, 3512-СГ, 3528-СГ, 3530-СГ, 3532-СГ відповідно до вищевказаних розпоряджень затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок 20 особам, а на решту земельного масиву діють розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 29.01.2010 №№ 60, 62, 63, 65 та від 30.01.2010 № 70, 79, 80 про надання дозволів іншим 7 особам.

Вказані розпорядження Володарської районної державної адміністрації про надання дозволів та накази відповідача про затвердження проектів суду не надавались, а також не надавались докази того, що витребувана позивачем земельна ділянка належить до земельного масиву, на відведення яких надано дозволи або проекти про відведення яких затверджені.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України).

Відповідно до частин 1-4 статті 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз за кожним видом використання.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4, 8 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав клопотання позивача про надання дозволу 24.04.2018.

За посиланнями відповідача листом від 22.05.2018 № Г-1931/0-1268/0/37-18, надісланим поштою, позивачу відмовлено у наданні дозволу.

У той же час, жодних доказів направлення позивачу цього листа відповідачем суду не надано, факт отримання відмови у наданні дозволу позивачем заперечується.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем не доведено факт направлення позивачу відмови у наданні йому дозволу у відповідь на отримане управлінням 24.04.2018 клопотання протягом встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України місячного строку. Відтак, позивач набув право на замовлення розроблення проекту землеустрою в порядку, визначеному абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України.

14.06.2018, тобто протягом місяця з дня закінчення місячного строку на розгляд уповноваженим органом клопотання про надання дозволу, позивач уклав із ФОП ОСОБА_5 договір на розробку проекту землеустрою, про що направив відповідачу повідомлення, що отримано останнім 06.07.2018.

Відповідач зазначає, що у відповідь на це повідомлення направив позивачу лист від 18.07.2018 № Г-3237/0-1696/0/37-18, втім доказів його направлення суду теж не надав.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про безпідставність посилань відповідача у листі від 18.06.2019 № Г-3252/0-1167/0/37-19 на відсутність в позивача правових підстав для розроблення проекту землеустрою.

Крім цього, стосовно посилань відповідача про неможливість отримання різними особами дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведеннях одних тих самих земельних ділянок суд зауважує, що аналіз ст.ст. 116, 118 ЗК України вказує на те, що відповідний суб`єкт владних повноважень не має права визначати пріоритетність/першочерговість того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж саму земельну ділянку. В даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення про передачу у власність цієї такої після виготовлення проекту землеустрою.

Відповідна правова позиція висловлювалась Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року справа № 463/3375/15-а.

Згідно з ч.ч. 9, 10, 11 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Враховуючи незазначення відповідачем у листі від 18.06.2019 № Г-3252/0-1167/0/37-19 інших підстав відмови у затвердженні проекту землеустрою, окрім неотримання позивачем дозволу на його розробку, суд дійшов висновку про неналежний розгляд відповідачем клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою та необґрунтованість відмови.

При цьому, зазначений лист не можна вважати рішенням суб`єкта владних повноважень та індивідуальним актом у розуміння КАС України, оскільки, як у ньому самому зазначено, це є листом, що несе інформаційний характер. Таким чином, позовні вимоги про його скасування задоволенню не підлягають, а з урахуванням встановленого ч. 2 ст. 9 КАС України права суду вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача суд вважає за можливе визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що наказами відповідача від 14.11.2018 №№ 3502-СГ, 35.06-СГ, 3508-СГ, 3510-СГ, 3511-СГ, 3514-СГ, 3522-СГ, 3524-СГ, 3526-СГ, 3527-СГ, 3529-СГ, 3531-СГ, 3534-СГ, 3536-СГ, 3537-СГ, 3497-СГ, 3512-СГ, 3528-СГ, 3530-СГ, 3532-СГ відповідно до розпоряджень Володарської районної державної адміністрації про надання 27 особам дозволів на розробку проекту землеустрою затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок 20 особам, а на решту земельного масиву діють розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 29.01.2010 №№ 60, 62, 63, 65 та від 30.01.2010 № 70, 79, 80 про надання дозволів іншим 7 особам.

Водночас, ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, доводи про відведення земельних ділянок іншим особам не покладались в основу відмови позивачу у затвердженні проекту, викладеної у листі від 18.06.2019 № Г-3252/0-1167/0/37-19, а відтак на ці докази відповідач не може посилатись під час розгляду справи. Крім цього, відповідачем не надавались суду жодні зі згаданих ним розпоряджень про надання дозволів або наказів про затвердження проектів, а також не надавались докази того, що витребувана позивачем земельна ділянка належить саме до цього земельного масиву.

Зважаючи на наведене вище та враховуючи необґрунтованість викладеної у листі від 18.06.2019 № Г-3252/0-1167/0/37-19 відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, а також неналежний розгляд відповідачем клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою та неприйняття ним передбаченого ч. 9 ст. 118 ЗК України рішення, суд з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України вважає належним способом захисту прав позивача у даному випадку зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою з урахуванням висновків суду.

Водночас, у задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача затвердити зазначений проект землеустрою слід відмовити, оскільки це належить до дискреційних повноважень відповідача, результат розгляду відповідачем клопотання позивача не може завчасно бути відомий, а відповідні позовні вимоги є передчасними.

Крім цього, щодо вимог позивача стосовно затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення розташованих за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області» суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, за дозволом на розробку проекту звертався ОСОБА_1 , договір про розроблення проекту укладено теж із ним, клопотання про затвердження проекту подавалось безпосередньо ОСОБА_1 та щодо відведення у власність ділянки лише ОСОБА_1 , у зв`язку з чим безпідставними є позовні вимоги відносно ОСОБА_4 . Крім цього, у відповідності з ст. 5 КАС України саме особа, права якої порушено, має право звернутись до суду із позовом щодо відновлення таких прав, однак у цій справі позивачем є ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 позивачем у цій справі не виступає.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., враховуючи що, стягненню з відповідача на його користь підлягає судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам - у сумі 384,20 грн.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Земельного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 39767332, адреса: 84313, Донецька обл., м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0846 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 1,9922 га кадастровий номер :07:000:0846 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів за адресою: Зеленоярська сільська рада Нікольського району Донецької області - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.С. Михайлик