Справа № 240/11966/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу України ЗСУ, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
28 листопада 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року та надати встановленим порядком до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України;
- визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року;
- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу 22 лютого 2019 року, відповідачі не провели з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У зв`язку з настанням особливого періоду він не мав змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати. Натомість Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, встановлено можливість виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, за минулі роки. З огляду на вказане, внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, ним не використано право на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року до 2019 року.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, надано відповідачам строк для подання відзивів на позов.
20 грудня 2019 року на адресу суду від Генерального штабу ЗСУ надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.24-27), у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно з статті 16-2 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних дні на рік. З набранням чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, в Україні діє особливий період. Тому, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку із дією на території України особливого періоду, додаткові відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік не надаються з березня 2014 року і до даного часу.
Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позивач перебував на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України, яке є самостійною юридичною особою та є розпорядником коштів другого рівня, у зв`язку з чим відповідно статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України просить замінити первісного відповідача Генеральний штаб Збройних Сил України на Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України.
27 грудня 2019 року позивачем надіслано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить відповідача Генеральний штаб Збройних Сил України замінити на відповідача Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України та відповідно позовні вимоги в частині, що стосується 2-го відповідача - Генерального штабу Збройних Сил України, уточнити і викласти в наступній редакції:
- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року;
- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року (а.с.33).
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року та надати встановленим порядком до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України;
- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року;
- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року.
Встановлено Фінансовому управлінню Генерального штабу Збройних Сил України 10-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позов із поясненнями по суті заявлених вимог та поданням підтверджуючих документів, у тому числі тих, що підтверджують надіслання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу, а також, у разі надходження відповіді на відзив, подати свої заперечення у 2 - денний термін з дня отримання відповіді на відзив.
11 січня 2020 року на адресу суду від представника Командування Сил логістики ЗСУ надійшов відзив (а.с.45-50). У відзиві відповідачем зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 не визнає позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, в обґрунтування заперечень зазначає, що при звільненні з військової служби грошова компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових та соціальних відпусток, у тому числі і військовослужбовцям - учасникам бойових дій та інвалідам війни, не виплачується. Крім того, відповідачем зазначено, що Командування Сил логістики ЗСУ перебуває на Фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу ЗСУ, яке є юридичною особою, а відповідно не може бути зобов`язане нарахувати компенсацію за невикористану додаткову відпустку позивачу, як учаснику бойових дій.
20 січня 2020 року на адресу суду від Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ надійшов відзив, у якому проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не має права на отримання компенсації додаткової відпустки, як учасник бойових дій, оскільки така відпустка припиняється надаватися в умовах особливого періоду. Крім того, не передбачено законодавством України перенесення такої відпустки на інший період або продовження додаткової відпустки.
Відповідно до довідки у справі від 10 лютого 2020 року головуючий суддя Гурін Д.М. у період з 31 січня 2020 року до 4 лютого 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.65).
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений у запас відповідно до статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом к (копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 лютого 2019 року №32 (а.с.14).
Військова частина НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні перебувала у фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України (далі - фінансове управління ГШ ЗСУ), тому саме фінансове управління ГШ ЗСУ проводило з позивачем усі фінансові розрахунки при звільненні з військової служби (грошовий атестат серія ЗУ №408533 виданий фінансовим управлінням ГШ ЗСУ а.с.15).
Статус учасника бойових дій ОСОБА_1 встановлено у 2015 році, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 видане 7 вересня 2015 року (а.с.4).
Під час проходження військової служби позивач не використовував додаткову відпустку, як учасник бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, передбачених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
На день звільнення позивача з військової служби у запас військова частина НОМЕР_1 і фінансове управління ГШ ЗСУ не нарахували та не виплатили ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби - 22 лютого 2019 року.
ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою від 17 жовтня 2019 року (а.с.16) щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року.
У своєму листі-відповіді від 12 листопада 2019 року №370/4817 військова частина НОМЕР_1 зазначила, що надання додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в особливий період - з 2014 року припинено, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Про часткову мобілізацію, в тому числі фактично підтвердивши невикористання позивачем зазначеної відпустки у 2015-2019 роках (а.с.17).
Також, відповідно до рекомендаційного листа юридичного департаменту Міністерства оборони України від 3 жовтня 2019 року №298/5/2867 зазначено, що при зверненні щодо нарахування та виплати грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій до військової частини осіб, звільнених з військової служби та в установленому законодавством порядку, виключених зі списків особового складу військової частини, потрібно враховувати пункт 3 Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №620/4218/18 виплату грошової компенсації в такому випадку слід здійснювати на підставі відповідного рішення суду.
У подальшому ОСОБА_1 звернувся до фінансового управління ГШ ЗСУ, яке дійсно проводило зі ним усі фінансові розрахунки (а.с.15) при звільненні його з військової служби з заявою від 5 листопада 2019 року (а.с.18) щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року.
Однак, фінансове управління ГШ ЗСУ у своєму листі-відповіді від 14 листопада 2019 року №305/2016 (а.с.19) відмовило позивачу у зазначеній виплаті грошової компенсації, мотивуючи тим, що у зв`язку із дією на території України особливого періоду, додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, не надаються з березня 2014 року і по теперішній час, і тому у фінансовому управлінні ГШ ЗСУ не має підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої учасникам бойових дій пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у зв`язку із припиненням права на одержання зазначеної додаткової відпустки військовослужбовцям на час дії особливого періоду.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 5 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та "Про оборону України" від 6 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону України Про відпустки від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.
З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не здійснено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року до 2019 року, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо врахування дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, у зв`язку з чим позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки.
Суд зазначає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що Військова частина НОМЕР_1 не довела відсутності у своїх діях бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року до 2019 року, як наслідок, позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню.
У той же час, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо визнання протиправною бездіяльності Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року та зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року, оскільки до вчинення Військовою частиною НОМЕР_1 дій щодо нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за 2015-2019 року, як учаснику бойових дій, та надання вказаних розрахунків у відповідному порядку до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, дана вимога є передчасною, оскільки Фінансовому управлінню Генерального штабу Збройних Сил України ще не направлялися відповідні розрахунки для виплати ОСОБА_1 компенсації невикористаних відпусток, таким чином бездіяльність у діях Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України станом на час розгляду справи відсутня.
Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 22 лютого 2019 року та надати розрахунки до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін