Справа № 640/2080/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2080/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» до Головного управління Держпраці в Київській області, третя особа Представництво компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт», ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Держпраці в Київській області відносно складення акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ135/612/АВ від 30.03.2018, яким оформлено результати проведення інспекційного відвідування Представництва Компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» у м. Києві протиправними;

- визнати недійсною (скасувати) постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № КВ135/612/АВ/П/ЗБ-ФС від 11.04.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року позов задоволено.

Третя особа в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані дії та постанова є правомірними.

Позивач та відповідач у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу Голови правління «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт ОСОБА_2. №2-к від 05.01.2007 ОСОБА_1 призначений на посаду директора представництва даної компанії в м. Києві, Україна.

Між сторонами договору 01.02.2007 укладено додаткову угоду №1 (Додаток №1 до трудового договору від 05.01.2007) про те, що ОСОБА_1 з 01.03.2007 щомісячно виплачується заробітна плата у розмірі еквівалентному 13 302 доларів США у національній валюті України за курсом Національного банку України на дату такої оплати.

Так, на підставі направлення №135 від 26.03.2018 з метою виконання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.07.2007 №877, постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 №1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Головне управління Держпраці у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 №75, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, Наказу Міністерства соціальної політики від 18.08.2017 №1338 направлено інспекторів для проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю суб`єктом господарювання «Представництво «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт

Відповідачем 30.03.2018 складений акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №КВ135/612/АВ, у якому зазначено, що відповідно до наданих документів Представництвом фірми «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт», директор ОСОБА_1. не отримує заробітну плату, що є порушення вимог частин першої та другої статті 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці», так як виплата заробітної плати не проводилася з 3 кварталу 2015 року по теперішній час.

У зв`язку із виявленими порушеннями, відповідачем винесено припис від 30.03.2018 № КВ135/612/АВ/П та постанова №КВ135/612/АВ/П/ЗБ-ФС від 11.04.2018, якою на позивача накладено штраф у розмірі 11 169 грн.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що інспекційне відвідування проведене у присутності неповноважного директора Представництва ОСОБА_1, а припис про усунення виявлених порушень від 30.03.2018 №КВ135/612/АВ/П внесено Голові правління «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт ОСОБА_2, який не здійснює повноваження щодо керівництва юридичною особою - представництва компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №295).

Відповідно до пунктів 2, 8, 9 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Статтею 10 Закону № 877-V передбачено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю).

Згідно частини одинадцятої статті 4 Закону № 877-V плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що інспекційні відвідування інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів здійснюються виключно з відома та в присутності повноважних посадових осіб юридичних осіб, що перевіряються.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне інспекційне відвідування проведено у період 27-30 березня 2018 року в присутності директора Представництва ОСОБА_1 ,

Так, відповідно до наказу голови правління «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт ОСОБА_2. №2-к від 05.01.2007 ОСОБА_1 призначений на посаду директора представництва даної компанії в м. Києві, Україна. Між головою правління «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено трудовий договір від 05.01.2007, на який поширюється дія законодавства України.

Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що існування від працівником та роботодавцем трудових відносин, у тому числі призначення його на посаду директора представництва іноземної юридичної особи, автоматично не наділяє цього працівника повноваженнями представляти інтереси такого представництва з іншими особами та, зокрема, з органами державної влади.

Так, пунктом 14 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, що затверджена наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України №30 від 18.01.1996 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 15.06.2007 №179) визначено, що керівник представництва діє на підставі доручення від іноземного суб`єкта господарської діяльності, засвідченого з дотриманням вимог пункту 3 Інструкції та інших вимог, передбачених законодавством України.

Згідно пункту 5.1 Положення про представництво фірми «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» в місті Києві, Україна, затвердженого головою правління, управління поточною діяльністю представництва здійснює директор представництва, що діє на підставі цього положення та в межах довіреності, наданої головою правління фірми.

Пунктом 2.3 трудового договору, укладеного головою правління «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт ОСОБА_2. та ОСОБА_1. передбачено, що працівник в межах, встановлених чинним договором, Положенням про Представництво має право по довіреності представляти компанію у відношеннях з юридичними особами, органами державної влади та управління.

Отже, повноваження ОСОБА_1 на представництво Представництва «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» в Україні у відносинах з іншими особами мають бути підтверджені відповідною довіреністю. У зв`язку із цим колегія суддів відхиляє посилання скаржника на наявність у нього відповідних повноважень в силу лише згаданого положення про представництво та трудового договору.

Так, до суду першої інстанції були надані довіреності компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» на ім`я позивача, строк дії яких на час проведення спірного відвідування закінчився: від 10.12.2013 (до 31.12.2014; т. 1 а.с. 55), від 18.11.2008 (до 31.12.2009; т. 1 а.с. 231).

До суду апеляційної інстанції скаржником було додатково надано довіреність від 28.10.2006 компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» на його ім`я, яка не містить кінцевої дати її дії.

Водночас, скаржник в апеляційній скарзі не наводить будь-яких об`єктивних та незалежних від нього причин ненадання цієї довіреності до суду першої інстанції, а тому в силу частини четвертої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судом не може її бути прийнято у якості допустимого доказу у даній справі. До того ж, будь-яких відомостей про те, що зазначена довіреність не є відкликаною, а також інформації про її пред`явлення інспекторам праці у ході спірного відвідування, учасники справи не надали суду.

За таких обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не був уповноваженим представником Представництва «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт під час інспекційного відвідування 27-30 березня 2018 року, та допускати до інспекційного відвідування інспектора праці, надавати будь-які пояснення та/або документи, що стосуються предмета інспектування, не мав законних підстав.

Згідно пунктів 16-18 Порядку № 295 у разі <…> відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Як вірно вказав суд першої інстанції, в порушення вищевказаних норм Порядку № 295 інспектором не було складено акту про неможливість проведення інспекційного відвідування, та відповідно не надіслано органу, якому підпорядковується об`єкт відвідування, а також не зупинено перевірку задля отримання інформації та документів від Компанії "Етранса "Шпедіціонс Акціенгезеллшафт".

Таким чином, відповідачем грубо порушено порядок проведення інспекційного відвідування, а тому законні підстави для його фактичного проведення та оформлення результатів були відсутні.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач цих обставин не заперечив, визнавши позов у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 103-108) та вказав, що з наведених вище причин ним вже було скасовано винесений інспектором праці припис.

Відповідно до частини першої статті 189 КАС позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог (частина четверта статті 189 КАС).

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про скасування спірної постанови про накладення на позивача штрафу.

Щодо частини п`ятої статті 189 КАС, якою передбачено, що суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, то колегія суддів звертає увагу, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать закону, а оскільки оскаржувана постанова за своєю суттю є актом індивідуальної дії та стосується виключно особи, якій її адресовано (у даному випадку позивача), то ця постанова не порушує прав третіх осіб, у тому числі у жодному випадку не погіршує становище скаржника.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для закриття апеляційного провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 305 КАС, оскільки позивач має право на оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі як залучений судом першої інстанції її учасник - третя особа.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то як зазначалося, наявність трудових відносин не свідчить про наявність повноважень на представництво інтересів компанії у відносинах з іншими особами. У свою чергу, спір щодо наявності або відсутності трудових відносин, виконання або невиконання трудових функцій не є предметом розгляду даної справи, а тому колегія суддів відхиляє посилання скаржника на ці обставини.

У світлі викладеного, колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на рішення судів у справі № 757/49650/18-ц, якими було вирішено виключно трудовий спір та не формувалося жодних висновків щодо обсягу повноважень директора представництва у відносинах із іншими особами, у тому числі з органами державної влади. Тому відутні підстави вважати, що судами у згаданій справі були встановлені преюдиційні обставини, які мають значення при вирішенні даного спору.

Щодо доводів скаржника про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладені вище висновки про відсутність у ОСОБА_1 повноважень на представництво Представництва «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» у відносинах з органами державної влади, а також відсутність відомостей про отримання оскаржуваної постанови повноважними представниками Представництва до жовтня 2018 року, колегія суддів приймає доводи позивача про те, що про постанову він дізнався лише в жовтні 2018 року під час розгляду справи № 757/49650/18-ц, а отже подаючи позов у лютому 2019 року, строк звернення до суду ним порушено не було.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим вирішення судом першої інстанції по суті позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складення акту.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки (інспекційного відвідування) та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 КАС, яке може бути оскаржено до адміністративного суду.

При цьому дії службової особи щодо складання такого акта, включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.

Отже, оскаржувані позивачем дії та акт перевірки на момент звернення з цим позовом до суду не порушують прав, свобод або інтересів позивача, що, на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС, унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 9901/633/18, від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Таким чином, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 810/5854/14.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні дано спору немає.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення вимог про скасування оскаржуваної постанови відповідача, проте помилково розглянув вимоги щодо визнання протиправними дій відносно складення акту інспекційного відвідування.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що стосується оскарження дій щодо складення акту перевірки підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Держпраці в Київській області відносно складення акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ135/612/АВ від 30.03.2018, яким оформлено результати проведення інспекційного відвідування Представництва Компанії «Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» у м. Києві.

У скасованій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 07.02.2020.