Справа № 640/19358/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2020 року м. Київ № 640/19358/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Шуст Н.А, розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Київського міського військового комісаріату

ГУ НП в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити

дії,-

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1

пр-к відповідача: ОСОБА_2 ,

свідок: ОСОБА_3

свідок: ОСОБА_4

У С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Київського міського військового комісаріату ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ГУ МВС України у Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-а, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ УВС Дніпропетровської області №77о/с від 17.08.93 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. "є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом (за порушення дисципліни);

- визнати бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень Київського міського військового комісаріату щодо невчинення дій щодо присвоєння на підставі Указу Президента України №41/2016 від 09 лютого 2016 року "Про присвоєння військових та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" позивачу - ОСОБА_1 "лейтенанту" запасу звання "підполковник" запасу - протиправною;

- зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень Київський міський військовий комісаріат вчинити дії - на підставі Указу Президента України № 41/2016 від 09 лютого 2016 року "Про присвоєння військовий та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" присвоїти позивачу - ОСОБА_1 "лейтенанту" запасу звання "підполковник" запасу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мав отримати чергове військове звання "підполковник". Відмову ГУ НП у Дніпропетровській області у присвоєнні чергового військового звання "підполковник" запасу вважає незаконною, такою, що порушує його права.

Відповідач 1 Київський міський військовий комісаріат надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач на обліку у Київському міському військовому комісаріаті не перебуває, що свідчить про відсутність відносин із Міністерством оборони України, а отже і присвоєнню чергових звань.

Відповідач 2 ГУ НП в Дніпропетровській області у своєму відзиві вказало, що позивач серед діючих та звільнених працівників ГУНП не значиться, особова справа до відповідача не передавалась та на зберіганні не перебуває. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 03 лютого 2020 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач зазначає, що з 01.07.1992 року по 16.08.1993 року він працював в Управлінні внутрішніх справ Дніпропетровської області та був звільнений на підставі наказу УВС Дніпропетровської області №77о/с від 17.08.1993 року.

Позивач зазначає, що звільнення відбулось за власним бажання, на підставі заяви про звільнення.

26 квітня 2016 року відбулась 30 річниця аварії на Чорнобильській АЕС, в зв`язку із чим, на підставі наказу Президента України, позивач мав отримати чергове військове звання «підполковник». Проте, вказане звання йому присвоєно не було.

Відповідно до відповіді ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 17.07.2019 року, позивача було повідомлено, що його звільнення відбулось на підставі п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом (за порушення дисципліни), тому правових підстав для присвоєння чергового військового звання «підполковник» відсутні.

Незгода позивача із таким рішенням зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Порядок ведення, зберігання, видачі та заповнення трудових книжок працівників органів внутрішніх справ (на час виникнення спірних правовідносин) регулювалось Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), та постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 з урахуванням особливостей, передбачених Інструкцією з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2005 року № 1276 (далі Інструкція № 1276).

Пунктом 6 Інструкції № 1276 передбачено, що трудова книжка видається та оформлюється відповідно до Інструкції № 58 і є основним документом, що підтверджує трудову діяльність громадян та слугує для встановлення загального, безперервного й спеціального стажу.

Під час оформлення на роботу трудова книжка заповнюється працівниками підрозділу роботи з персоналом у п`ятиденний термін.

До трудової книжки вносяться відомості про: працівника (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження); роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; нагородження та заохочення (нагородження державними нагородами й відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до законодавства України); відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи й раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку із цим винагороди.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. № 1788-ХІІ (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) до занесення відомостей про прийняття на роботу у графі 3 окремим рядком (до найменування підприємства) з посиланням на дату, номер і найменування відповідного документа записуються відомості про:

- час служби у Збройних Силах України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення зі служби;

- час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики) та час навчання в аспірантурі і клінічній ординатурі (коли трудова книжка оформлюється при прийнятті на роботу після закінчення навчального закладу);

- час навчання в професійних навчально-виховних та інших закладах, у навчально-курсових комбінатах (центрах, пунктах тощо);

- роботу як членів колгоспу в тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи до загального трудового стажу працівників;

- час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який, за висновком медичного закладу, потребує постійного стороннього догляду, в тому числі за престарілим, який досяг 80-річного віку (згідно з медичним висновком);

- період одержання безробітними особами допомоги по безробіттю (запис про одержання допомоги по безробіттю заноситься до трудової книжки органом державної служби зайнятості населення).

Аналіз матеріал справи, зокрема копії трудової книжки позивача, свідчить про відсутність даних щодо навчання позивача у вищих навчальних закладах,

Під час судового засідання, яке відбулось 03.02.2020 року, позивач не зміг пояснити суду відсутність записів про навчання у вищих навчальних закладах, зокрема у Київському політехнічному інституті та Київському національному університеті ім. Шевченко.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що позивач звільнився з Управління внутрішніх справ Дніпропетровської області за власним бажання, написавши заяву про звільнення. Трудову книжку позивачу не видавали.

Суд вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки вони спростовуються поясненнями самого позивача в судовому засіданні 05.12.2019 року.

Так, на питання суду про підстави звільнення зі служби, позивач надав пояснення, що керівник вигнав його із міліції, після чого останній написав заяву про звільнення за власним бажання, віддавши таку заяву до відділу кадрів. Трудова книжку йому було залишено на столі.

Для підтвердження факту роботи в органах міліції, позивачем було заявлено клопотання про допит свідків. В судовому засіданні 03.02.2020 року були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які надалі пояснення щодо співпраці в позивачем в органах внутрішніх справ.

Суд критично ставиться до показів вказаних свідків, оскільки вони зазначили, що працювали з позивачем в період з 1992 по 1994 рік, тоді як матеріали трудової книжки свідчать про роботу позивача в органах внутрішніх справ з 01.07.1992 по 16.08.1993 року. Причини звільнення позивача їм невідомі, фактично їх покази свідчать про проходження стажування позивачем в органах міліції та роботи на посаді оперуповноваженого.

В судовому засіданні судом була долучена до матеріалів справи копія трудової книжки свідка ОСОБА_4 , згідно із показами якого, останній працював разом із позивачем з 1992 по 1994 рік.

Аналіз вказаного документу свідчить про те, що записи в трудовій книжці позивача та свідка ОСОБА_4 суттєво відрізняються, хоча вказані особи працювали в одному й тому ж відділі міліції.

Так, в трудовій книжці свідка зазначено про прийняття на службу в органах внутрішніх справ, натомість у трудовій книжці позивача запис про прийняття в органи внутрішніх справ відсутній. На думку суду, зазначене ставить під сумнів факт роботи позивача в органах міліції.

У заявленому позові позивач просить, зокрема, визнати протиправним та скасувати наказ УВС Дніпропетровської області №77 о/с від 17.08.1993 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом (за порушення дисципліни) та вважати позивача звільненим з 17.08.1993 року за власним бажанням.

Для всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи судом була витребувана від відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області особову справу ОСОБА_1 .

Проте, як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач не має змоги надати її до суду, оскільки особова справа ОСОБА_1 до ГУНП передана не була та на сьогоднішній день на зберіганні у відповідача не перебуває.

Суд звертає увагу, що зазначені обставини підтверджуються і долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Так, листом управління кадрового забезпечення ГУНП від 29.07.2017 року №18/18-Ш-55аз повідомлено, що надати витяги з наказів УВС Дніпропетровської області про прийом та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 не має можливості, в зв`язку із тим, що накази УВС, УМВС, ГУМВС в Дніпропетровській області передані до архіву МВС України на зберігання.

Відповідно до довідок Нікопольського відділу поліції ГУНП від 19.11.2019 №49/27173, архівного відділу УРТЗІ ГУНП від 19.11.2019, управління кадрового забезпечення ГУНП від 27.11.2019 №20/18-6383 особова справа ОСОБА_1 до ГУНП не надходила та на сьогоднішній день відсутня.

Відтак, в зв`язку із відсутністю особової справи позивача, суд позбавлений можливості надати правову оцінку підставам його звільнення з органів внутрішніх справ та встановити обґрунтованість звільнення позивача за п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом.

Стосовно позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо не присвоєння позивачу звання «підполковник» запасу, суд зазначає наступне.

Відповідно до Указу Президента України від 09 лютого 2016 року № 41/2016 "Про присвоєння військових та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" (далі по тексту - Указ Президента України), з метою вшанування подвигу учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, їх вірності присязі, мужності і героїзму, готовності до самопожертви заради захисту людства від руйнівного впливу екологічної катастрофи та у зв`язку з 30-ю річницею аварії на Чорнобильській АЕС дозволено Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державній фіскальній службі України присвоїти військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу податкової міліції, звільненим у запас або відставку (крім звільнених за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, за порушення дисципліни), які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чергові військові та спеціальні звання до полковника (капітана 1 рангу) включно.

Тобто вказаний Указ Президента України містить певні обмеження щодо присвоєння учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чергових військових та спеціальних звань. А саме, таке звання не може бути присвоєне особам, звільненим у запас або відставку, зокрема, у зв`язку із порушенням дисципліни.

На підставі вищевказаного Указу Президента України, Міністром оборони України було видано наказ від 18 березня 2016 року № 150 "Про присвоєння військових звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" (далі по тексту - Наказ).

Так, пунктом 1 Наказу визначено присвоїти військовозобов`язаним та особам, які перебувають у відставці (крім звільнених за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, за порушення дисципліни), які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чергові військові звання - до полковника (капітана 1 рангу) включно - особам, які мають військові звання офіцерського складу.

Пунктом 3 цього Наказу визначено, що під час визначення кандидатів до присвоєння чергових військових звань керуватися вимогами статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тобто Наказ, який виданий на виконання Указу Президента України, також містить певні обмеження щодо присвоєння учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чергових військових та спеціальних звань. А саме таке звання не може бути присвоєне особам, звільненим у запас або відставку, зокрема, у зв`язку із службовою невідповідністю.

Відповідно до пункту 2 Наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, командувачів військ оперативних командувань зобов`язано організувати внесення змін до облікових документів військовозобов`язаних та осіб, які перебувають у відставці, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо присвоєння їм чергових військових звань; під час внесення змін до облікових документів військовозобов`язаних та осіб, які перебувають у відставці, проставляти реквізити цього наказу; забезпечити доведення до військовозобов`язаних, осіб, які перебувають у відставці, та відповідних громадських організацій інформації щодо присвоєння їм чергових військових звань; до 30 квітня 2016 року надати відомості про чисельність осіб, яким присвоєні чергові військові звання, до Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС період з 13.10.1986 по 16.12.1986 року, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена довідка Управління внутрішніх справ Дніпропетровської області від 26 жовтня 1992 року. Вказане свідчить про перебування позивача в трудових відносинах по лінії Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до п. 84 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053/2001 чергові військові звання офіцерам запасу присвоюються:

- до полковника (капітана 1 рангу) включно Міністром оборони України;

- до підполковника ( капітана 2 рангу) включно начальником Генерального штабу Збройних Сил України, іншим керівникам Міністерства оборони України, командувачами Сухопутних військ і Військово-Морським Сил Збройних Сил України;

- до майора (капітана 3 рангу) включно командувачами військ оперативних командувань.

Чергові військові звання офіцерам запасу присвоюються у послідовному порядку.

На підставі вищевказаного Указу Президента України Міністром оборони України було видано наказ від 18 березня 2016 року №150 «Про присвоєння військових звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС».

Наказ регулює питання щодо надання чергових військових звань у Міністерстві оборони України, а не по лінії спеціальних звань Міністерства внутрішніх справ України, як вказує позивач.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на обліку в Київському міському військовому комісаріаті не перебуває та не перебував, тому і відсутня особова справи, що свідчить про те, що у позивача відсутні правовідносини із Міністерством оборони України.

Також судом встановлено, що позивач взагалі не звертався до Київського міського військового комісаріату з вимогами про присвоєння йому чергового звання.

Суд не приймає в якості доказу копію військового квитка позивача НОМЕР_3 з відміткою про прийняття на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 17.08.1999 року, оскільки цей запис свідчить про постановку позивача на загальний військовий облік військовозобов`язаних осіб, проте не свідчить про спеціальний облік для присвоєння чергового звання.

В зв`язку із цим, суд вважає, що бездіяльність в діях відповідача 1 - Київського міського військового комісаріату відсутня, а тому підстав для задоволення вимоги про визнання такої бездіяльності протиправною є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає немотивованими та безпідставними вимоги позивача про зобов`язання відповідачів присвоїти йому звання «підполковник» запасу з огляду на наступні обставини.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджується копією трудової книжки позивача і листом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 17.07.2019 року № 18/17-М-89, ОСОБА_1 був звільнений з ОВС наказом від 17.08.1993 року №77о/с на підставі п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом (за порушення дисципліни). Протилежного позивачем суду не доведено.

Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про оскарження позивачем наказу про звільнення на підставі п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом, тому на час вирішення спору такий наказ суд вважає чинним.

Таким чином, оскільки Указ Президента України містить обмеження щодо присвоєння учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чергових військових та спеціальних звань (таке звання не може бути присвоєне особам, звільненим у запас або відставку, зокрема, у зв`язку із порушенням дисципліни), то позивач позбавлений права на присвоєння звання "підполковник" оскільки останній звільнений із формулюванням "за порушення дисципліни".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі довели перед судом правомірність своїх дій та прийнятих рішень, натомість доводи позивача не знайшли своє підтвердження та обґрунтування, тому позов не підлягає задоволенню.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено і підписано 06.02.2020

Суддя Н.Г. Вєкуа