Справа № 520/11511/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

06 лютого 2020 р. Справа № 520/11511/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

представника заявника - Острицького А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про встановлення способу виконання судового рішення по справі № 520/11511/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 по справі № 520/11511/19 шляхом зов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 24.08.2016 та з 01.01.2018, нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу з 24.08.2016 відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати", без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018, № 103 від 21.02.2018 тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що рішення по справі № 520/11511/18 набрало законної сили, проте, дане рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії з 24.08.2016 та з 01.01.2018, нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу з 24.08.2016 відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" залишається невиконаним. Таким чином, боржником не виконано рішення суду в повному обсязі.

Представник заявника в судове засідання прибув, просив задовольнити вказану заяву.

Представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, 06.02.2020 надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи строки розгляду заяви про встановлення способу виконання судового рішення та той факт, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду, суд відмовив в задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника заявника та вивчивши матеріали заяви, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 по справі № 520/11511/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 24.08.2016 та з 01.01.2018 з 83 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 83 % грошового забезпечення з 24.08.2016 та з 01.01.2018, здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 24.08.2016 та з 01.01.2018, нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу з 24.08.2016 відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати". В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

10.12.2019 вказане судове рішення набрало законної сили та Харківським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист.

В заяві про встановлення способу виконання судового рішення заявник зазначає, що 20.01.2019 за виконавчим листом по справі № 520/11511/18 відкрито виконавче провадження № 60990240.

Листом № 7461/0-14 від 24.01.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило представника заявника про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 по справі № 520/11511/18 управлінням здійснено перерахунок. Різниця пенсії за період з 10.12.2019 по 31.01.2020 нарахована на лютий 2020. Різниця пенсії за період з 01.01.2018- 09.12.2019 та компенсація втрати частини доходу, яка нарахована на виконання рішення суду буде виплачуватись в порядку, який визначений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21.08.2019).

Поряд з цим, враховуючи те, що рішення суду по даній справі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії з 24.08.2016 та з 01.01.2018, нарахування та виплата компенсації втрати частини доходу з 24.08.2016 відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" залишається невиконаним, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення способу виконання судового рішення.

Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що приписи статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, яке ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини постанови, яка містить висновки суду по суті позовних вимог.

Отже, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Положеннями ч.ч.2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №0840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд відзначає наступне.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо перерахунку та виплати пенсії, слід враховувати, що згідно з п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

При цьому, відповідно до положень Конституції України, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Також, судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 по справі № 640/5248/19, яке набрало законної сили 20.01.2020, визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649.

Враховуючи вказані обставини справи та відсутність заперечень з боку пенсійного органу щодо задоволення вимог заяви, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення способу виконання судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 254, 255, 294, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення способу виконання судового рішення - задовольнити.

Встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 по справі № 520/11511/19 шляхом зов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 24.08.2016 та з 01.01.2018, нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу з 24.08.2016 відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати", без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018, № 103 від 21.02.2018 тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 10 лютого 2020 року.

Суддя А.С. Мороко