Справа № 500/331/20
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/331/20

05 лютого 2020 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Хрущ В.Л., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності, що полягає у невиконанні рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16, ненаданні ОСОБА_1 , члену ФГ "Родина Мех" дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з урахуванням наведених у даній позовній заяві норм законодавства, зазначених рішень судів, зобов`язання надати дозвіл на виготовлення (складання) проекту землеустрою у чіткій відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідно до звернення останнього та зазначеного судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що полягає у невиконанні рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16, ненаданні ОСОБА_1 , члену ФГ "Родина Мех", дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з урахуванням наведених у даній позовній заяві норм законодавства, зазначених рішень судів, та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл на виготовлення (складання) проекту землеустрою у чіткій відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідно до звернення останнього та зазначеного судового рішення.

Частиною 2 статті 171 КАС України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд звертає увагу на те, що зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову). Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Отже, позивач, звертаючись до суду за захистом свого права, має звернутися до належного адміністративного суду та оформити позовну заяву у відповідності до вимог ст. 160-161 КАС України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16 частково задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, за участю третіх осіб: фермерського господарства "Родина Мех", Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, про визнання протиправною відмови і зобов`язання вчинити дії.

Вказаною постановою зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель державної власності на території Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області.

Згідно з відомостями автоматизованої системи "ДСС" (діловодства суду) - дана постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16 - набрала законної сили 14 червня 2017 року.

27.06.2017 року на виконання вказаної постанови - судом було видано два виконавчих листи.

Не погоджуючись з діями відповідача, вчиненими під час виконання рішення суду у справі №819/1352/16, позивач, ОСОБА_1 , який як видно зі постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16 , разом із ОСОБА_2 - є співзасновником фермерського господарства "Родина Мех", - звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається із заявлених вимог, позивачем порушується питання, пов`язані з виконанням судового рішення.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що позивачем, незважаючи на наведення в позовній заяві посилань на неодноразові звернення самого позивача та членів ФГ "Родина Мех" до Головного управління Держгеодастру в Тернопільській області щодо надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою, - жодне з рішень відповідача, прийняте за результатами розгляду даних заяв, - самостійним предметом спору - не визначається та не оскаржується, питання про визнання неправомірними та скасування таких рішень з визначених законом підстав задля забезпечення поновлення прав та інтересів позивача у разі їх порушення - не визначається позивачем самостійним предметом спору.

Натомість порушується лише питання щодо бездіяльності відповідача щодо невиконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16 та зобов`язання його у зв`язку з цим вчинити відповідні дії, спрямовані на виконання даного судового рішення.

Поряд з цим, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, регламентуються IV розділом Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу норм статті 383 КАС України, вбачається виокремлення таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у відповідній справі.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Необхідність дотримання встановленого порядку виконання судового рішення, насамперед зумовлена нормами ст. 129-1 Конституції України, якою встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів конкретної особи шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або вчинення відповідних дій за судовим рішенням.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, у зацікавленої особи виникає право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.02.2019 року (справа №806/2143/15), від 03.04.2019 року (справа №820/4261/18).

Також у даному випадку суд зазначає наступне.

Звернувшись до суду із даним позовом позивач, зокрема, мотивує його тим, що "...вбачається вперте послідовне та нахабне небажання відповідача виконувати норму закону та Рішення суду - забезпечити реалізацію законного права членів ФГ.".

Також позивач зазначає, що "...Як зазначено вище, позивач та члени ФГ за захистом та поновленням своїх прав двічі зверталися до суду, двічі судами визнано неправомірність дій відповідача, двічі цими ж судами підтверджено наявність та відповідність законодавству прав членів ФГ- позивачів, відповідно прав усіх членів ФГ "Родина Мех", проте вимушений вкотре звертатись до Суду за захистом та поновленням зазначених прав, прав що не поновлено відповідачем за рішеннями судів

Порушене право позивача, визнане та захищене судовим Рішенням від 28 березня 2017 року, справа № 819/1352/16, Досі не поновлене, відповідно зазначене рішення суду виконаним вважати неправильно!! .".

Позовна заява містить також наступні обгрунтування: "...Мною та членами нашого ФГ використано всі можливі, передбачені законодавством, способи та засоби захисту порушеного законного права, визнаного та захищеного Конституцією та законодавством України, судовими Рішеннями від 28 березня 2017 року, справа № 819/1352/16 та від 22 жовтня 2018 року, справа №1940/1609/18, спрямовані на виконання відповідачем зазначеного судового Рішення з метою поновлення якого (мого права) звертаюсь до суду втретє з того ж таки самого приводу." та "...Мною та членами ФГ дотримано усіх вимог, передбачених законодавством для придбання у власність земельної ділянки, право на отримання у власність останньої теж передбачене законом, проте нажаль моє право порушене, тому я і прошу Суд своєю владою його поновити та забезпечити його реалізацію.".

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що як вже було зазначено вище, позивачем, незважаючи на наведення в позовній заяві посилань на неодноразові звернення самого позивача та членів ФГ "Родина Мех" до Головного управління Держгеодастру в Тернопільській області щодо надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою, - жодне з рішень відповідача, прийняте за результатами розгляду даних заяв, - самостійно не оскаржується; питання про визнання їх неправомірними та скасування з визначених законом підстав задля забезпечення поновлення прав та інтересів позивача у разі їх порушення - не визначається позивачем самостійним предметом спору.

В даному спорі позивачем - самостійно не порушується питання про скасування рішень відповідача чи визнання його бездіяльності за наслідками розгляду заяв та звернень позивача на протязі 2018 - 2019 років, та не заявлено вимог, які були б спрямовані на захист самостійних (суб`єктивних) прав та інтересів позивача саме в межах правовідносин, які виникли між ним та Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області - після набрання сили постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16.

Жодних вимог до суду щодо захисту прав та інтересів позивача, які виникли між позивачем та Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області після набрання законної сили постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16, - та стали становити самостійний об`єкт судового захисту у правовідносинах між ним та відповідачем внаслідок прийняття відповідачем конкретних рішень за наслідками розгляду заяв та звернень позивача на протязі 2018 - 2019 років чи неприйняття бажаних позивачем рішень за наслідками розгляду таких звернень (допущення бездіяльності), та дозволяли б суду, з урахуванням визначених статтею 245 КАС України повноважень, прийняти рішення за наслідками розгляду такого адміністративного спору, - позивачем не порушується.

Натомість порушується лише питання щодо бездіяльності відповідача щодо невиконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16 та зобов`язання його у зв`язку з цим вчинити відповідні дії, спрямовані на виконання даного судового рішення.

При цьому, наведені позивачем в позовній заяві обґрунтування щодо предмету позову у цій справі, свідчать про те, що даний позов, фактично спрямований на належне виконання іншого судового рішення, а саме постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16, а питання, порушені позивачем в позовній заяві, - підлягають розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, - відповідно до статті 383 КАС України.

Однак, з огляду на вищенаведені правові норми - суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а.

Позов, який направлений на контроль за виконанням судового рішення, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб`єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов`язані з належним виконанням судового рішення, а відтак саме суд, який постановив рішення по суті позовних вимог наділений повноваженнями щодо судового контролю.

Близьких за змістом висновків раніше дійшов і Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові №3 від 13 березня 2017 року "Про огляд практики застосування адміністративними судами статі 267 Кодексу адміністративного судочинства".

Такий процесуальний механізм є необхідним для забезпечення рівності сторін, процесуальної дисципліни та юридичної визначеності.

Відповідно, подання позову, який по своїй суті є способом, спрямованим на зобов`язання відповідача виконання відповідне судове рішення, - свідчить про помилковість обрання позивачем способу захисту порушених прав.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (у порядку ст.383 КАС України).

Такий порядок бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення ч.5 ст. 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відтак, суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 року у справі № 802/1933/18-а.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи, що позов, заявлений позивачем, виник на стадії виконання судового рішення, а спірні відносини у даному випадку - є пов`язаними (похідними) з неналежним виконанням судового рішення, постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16, і не є самостійними позовними вимогами, тобто безпосередньо пов`язані з предметом і підставою позову за якими вже є постановлене судове рішення по суті позовних вимог, - існують правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.

В іншому випадку, розгляд питань, пов`язаних із виконанням цього рішення некомпетентними (в розумінні частини 1 статі 383 КАС України) судами шляхом розгляду нових позовних вимог (сукупність проваджень) призведе до штучного створення перешкод щодо належного судового контролю за виконанням попереднього рішення суду з аналогічного предмету та підстави позову, які були первинними для виникнення даних спірних правовідносин (в даному випадку постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16), та фактично створює можливість перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду і ухвалення нового рішення у справі, що є порушенням конституційного принципу щодо обов`язковості судового рішення (частина 5 статті 124 Конституції України), принципу юридичної визначеності та поваги до остаточного рішення суду (Res judicata у світлі прецедентних рішень Європейського суду з прав людини).

Суд також приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, зроблені у справі Зубац проти Хорватії (ZUBAC v. CROATIA) від 05 квітня 2018 року (заява № 40160/12), за якими формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Саме із цих міркувань і на цих підставах суд застосовує правові наслідки, передбачені п. 2 ч. 1 статті 170 КАС України.

Суд зауважує на тому, що позивач вправі обирати на власний розсуд спосіб правового захисту, в той же час право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини"), зокрема діюче законодавство, яке є доступним та передбачуваним, виключає можливість повторного розгляду тотожних позовних вимог.

Аналогічні висновки суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 по справі №820/4261/18.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 14, 170, 171, 241-243, 383 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності, що полягає у невиконанні рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №819/1352/16, ненаданні ОСОБА_1 , члену ФГ "Родина Мех" дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з урахуванням наведених у даній позовній заяві норм законодавства, зазначених рішень судів, зобов`язання надати дозвіл на виготовлення (складання) проекту землеустрою у чіткій відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідно до звернення останнього та зазначеного судового рішення, - відмовити.

2. Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.