Справа № 201/9099/19
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2020-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 201/9099/19
провадження 2-а/201/33/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Власенко Іллі Костянтиновича про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення і закриття провадження, стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 серпня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Власенко І.К. про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення і закриття провадження, стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 30 липня 2019 року на перехресті пр. Слобожанського і вул. Калинової в місті Дніпрі позивач зупинився на червоне світло світлофору і побачив перешкоду на проїзній частині вулиці людину яка заважала рухові транспорту, позивач звернувся до поліцейських, які на автомобілі патрульної служби стояли позаду його автомобіля, за допомогою, але замість цього відповідач склав на нього постанову начеб то за не ввімкнене аварійне світло і притягнув до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу. Вважає вказане незаконним, оскільки позивач вимушено не їхав в тій частині вулиці і зупинився на червоне світло світлофора, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, порушені права самого водія. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив визнати дії інспектора поліції по складанню вказаної постанови незаконними і скасувати цю постанову, закрити провадження в адміністративній справі поліції проти нього, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Власенко І.К. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час інспектором поліції дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення, в передбаченому законом порядку було складено постанову стосовно позивача з роз`ясненням її змісту водію, постанова вручена. Все зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення.

Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, з`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2019 року о 17 годині 00 хвилин на перехресті пр. Слобожанського і вул. Калинової в місті Дніпрі інспектором 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Власенко І.К. було зафіксовано факт зупинки в крайньому правому ряду проспекту автомобіль «Тойота камрі» державний номер НОМЕР_1 ТЕ, під керуванням позивача ОСОБА_1 , на червоний сигнал світлофору з недотриманням вимог дорожньої розмітки 1.12 розділу 34 ПДР України, після наближення екіпажу поліції до вказаного автомобіля водій цього автомобіля вийшов з за керма автомобіля, не ввімкнувши аварійне світло свого автомобіля, і звернувся до поліцейських з повідомленням про начебто наявну перешкоду для руху його транспортного засобу; оскільки наявно ніякої перешкоди в той час не було і було порушення з боку позивача відповідачем стосовно позивача було складено постанову ЕАВ № 1379180 про порушення ним вимог п. 9.9 (не ввімкнене аварійне світло при зупинці) Правил дорожнього руху України і ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАПП. Позивач вважає вказане незаконним, оскільки такого правопорушення він не скоював.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Суд вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки суд при розгляді справи вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи і надані докази, серед яких наданий відповідачем диск, продивившись який чітко видно, що позивач при вказаній зупинці дійсно аварійне світло на своєму автомобілі не вмикав, покинувши кермо, зупинився за стоп-лінією і не продовжив рух після вмикання зеленого світла світлофора, перешкод наявних чи ні не було, порушення зафіксоване постановою.

Питання кваліфікації правопорушення вирішує тільки інспектор поліції, відповідач, який є процесуально незалежним при розгляді питання складання протоколу чи постанови про адміністративне правопорушення.

Для таких висновків у особи, яка винесла постанови, були підстави. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях водія є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Не може суд прийняти до уваги пояснення представника позивача про те, що інспектором поліції не вірно відображені обставини події правопорушення, він не відреагував на зауваження позивача чи не вжив заходів для усунення перешкод в русі позивачу та інш., оскільки це спростовується вищенаведеним і ніякими іншими об`єктивними доказами не підтверджено, належних доказів про протилежне суду не надано.

Позивачу спочатку потрібно було б самому не порушувати вимоги ПДР України, а потім вже вимагати їх дотримання від інших і не перекладати тягар своїх порушень на інших, в тому числі і на сторону відповідача; звернення про перешкоди в русі також повинні відповідати передбаченим вимогам закону без перешкод іншим учасникам руху чи інш.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є не обгрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати правомірними. Не може суд прийняти до уваги позицію сторони позивача щодо наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем не були допущені.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до інспектора 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Власенко Іллі Костянтиновича про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення і закриття провадження, стягнення витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя -