Справа № 340/1988/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1988/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року

у адміністративній справі № 340/1988/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейської служби України про визнання дій неправомірними та стягнення майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиплати ОСОБА_1 інфляційних втрат за виконавчим листом від 24.03.2014 по справі № 2-а-4139/11 та стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за виконавчим листом від 24.03.2014 по справі № 2-а- 4139/11 у розмірі 11805,00 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

В іншій частині вимог позивача, які стосуються бездіяльності Державної казначейської служби України щодо протиправності невиплати позивачу відшкодування матеріальної шкоди (компенсації та інфляційних втрат) за виконавчим листом № 2-а-3360/11 виданим 12.03.2014 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, виконавчим листом № 2-а-4139/2011 виданим 09.09.2011 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, виконавчим листом № 2-а-3359/2011 р. виданим 26.08.2011 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, виконавчим листом № 2-а-39/2011 р. виданим 13.11.2012 р. Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, а також стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 21040,62 грн., яка складається з компенсації, передбаченої ст. 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у розмірі 3719,35 грн. та інфляційних втрат за ч. 2 ст. 625, ч. 1,2 ст. 1166, ст. 1173 ЦК України у розмірі 17321,27 грн., шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України - судом у задоволені відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволені вимог про стягнення заявленої суми компенсації (трьох відсотків річних) за виконавчим листом від 24.03.2014 по справі № 2-а- 4139/11 та по іншим виконавчим листам (і відносно суми компенсації, і відносно інфляційних втрат), що мотивовано судом зобов`язальним характером резолютивними частинами рішень, якими присуджувалися відповідні виплати, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову і винести у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, а саме: визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиплати ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди (компенсації та інфляційних втрат) за виконавчим листом № 2-а-3360/14 виданим 12.03.2014 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, за виконавчим листом №2-а-4139/2011 виданим 09.09.2011 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, за виконавчим листом № 2-а-3359/2011 р. виданим 26.08.2011 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, за виконавчим листом № 2-а-39/2011 виданим 13.11.2012 р. Бобринецьким районним судом Кіровоградської області; а також стягнути з Державного бюджету України на його користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 21040,62 грн., яка складається з компенсації та інфляційних втрат, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Апеляційна скарга позивача мотивована порушенням судом принципів законності та Верховенства права, та невідповідності судового рішення фрагментарно нормам матеріального права України. Вважає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції мав проаналізувати зміст ст. 21, ст. 24, ст. 46 Конституції України, а також статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 2, 3, 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", п. 2, п.50, п. 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 N 845, ч. 2 статті 625, ч. 1,2 ст. 1166, ст. 1173 ЦК України, зміст яких свідчить про необхідність задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

На обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на те, що він є особою, яка постраждала унаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції і нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 р. у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, йому відповідно до вимог ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гарантовано державою. Протягом 2011 року, на його користь було винесено ряд судових рішень, пов`язаних з відновленням соціальних гарантій, наданих ліквідаторам аварії на ЧАЕС та передбачених Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", на виконання яких Бобринецьким районним судом Кіровоградської області було видано виконавчі листи № 2-а-3360/11, № 2-а- 4139/2011, № 2-а-3359/2011 р., № 2-а-39/2011 р. та які неодноразово протягом травня - листопада 2015 р. пред`являлися на виконання до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, утім унаслідок відсутності відповідних бюджетних асигнувань на рахунках органів державної влади, вищевказані судові рішення - не виконувалися в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт вважає, що суд при вирішенні спору не звернув уваги на те, що усі винесені на його користь рішення могли бути виконані лише шляхом перерахування коштів з казначейських рахунків ДКС України на рахунок стягувача, а не шляхом виконання будь-яких дій немайнового характеру. При цьому, виплата на виконання виконавчих листів з казначейських рахунків коштів у розмірі 28 040, 40 грн.. 4605. 00 грн., 4838.00 грн.. 4245,00 грн., сама по собі вказує на грошовий характер зобов`язання, а таким чином і відповідальність за несвоєчасне виконання цих грошових зобов`язань є лише похідним, що виникло з протиправної поведінки відповідача по справі. Оскільки з моменту передачі таких виконавчих листів на виконання до Управління ДКСУ в Кіровоградській області, у нього ( ОСОБА_1 ) виникло право вимагати перерахування таких коштів з казначейських рахунків на рахунок стягувана, у порядку визначеної черговості та відповідно до бюджетних надходжень, та мав «законні сподівання» на безперешкодне та швидке виконання судових рішень.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, пеевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин та правильність застосування до них норм матерілаьного права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи з нижченведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у 2011 році на користь ОСОБА_1 було винесено судові рішення по справам № 2а-а4139/11, № 2-а-3359/11, № 2-а-3360/11, № 2-а- 39/2011, на виконання яких Бобринецьким районним судом Кіровоградської області видавалися виконавчі листи: №2-а-4139/11 від 24.03.2014, яким зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної адміністрації Кіровоградської області стягнути на користь ОСОБА_1 одноразову компенсацію у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності, відповідно до ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІ від 28 лютого 1991 р. у розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент встановлення інвалідності, з урахуванням раніше проведених виплат; №2-а-3359/11 від 13.06.2014, яким зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2011 рік на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`яти мінімальних заробітних плат на день здійснення виплати з урахуванням виплаченого; № 2-а-3360/11 від 12.03.2014, яким зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 як інваліду війни недоплачену суму щорічної допомоги до 5 травня за 2011 рік на підставі ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченого; та № 2-а-З9/2011 р. від 13.11.2012, яким Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області було зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2012 р. у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, як особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії відповідно до вимог ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначені виконавчі листи, по яким УПСЗН Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області було здійснено перерахунок соціальних виплат та визначено суми заборгованості, які підлягали виплаті ОСОБА_1 , що складало: 28040,40 грн. (по справі № 2-а-4139/11), 4245,06 грн (по справі № 2-а-39/11), 4838,00 грн. (по справі № 2-а-3359/11), та 4605,00 грн. (по справі №2-а-3360/11), Управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на виконання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, було передано до Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області актами приймання-передавання від 10.07.2015 за II квартал 2015 року та від 10.04.2016 за І квартал 2016 року

Заборгованість за рішеннями Бобринецького районного суду Кіровоградської області погашалася позивачу вже Казначейством за рахунок бюджетної програми «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державною», а саме: 12.04.2019 по справі № 2-а-4139/11 в сумі 28040,40 грн. (платіжне доручення № 232573 від 08.04.2019); 28.12.2018 по справі №2-а-39/11 в сумі 4245,00 грн. (платіжне доручення№ 255354 від 21.12.2018); 28.12.2018 по справі № 2-а-3359/11 в сумі 4838,00 грн. (платіжне доручення № 255332 від 21.12.2018); 28.12.2018 по справі № 2-а-3360/11 в сумі 4605,00 грн. (платіжне доручення № 255296 від 21.12.2018).

Спір у цій справі ініційовано позивачем в суді з підстав невиплати йому сум компенсації та інфляційних втрат за порушення встановленого законом строку перерахування належних йому коштів за судовими рішеннями, виконання яких гарантується державою, в чому йому було також відмовлено листом Головного Управління ДКСУ у Кіровоградській області від 29.05.2019 р. №13-16/1677, який у відповідь на звернення від 08.05.2019 лише повідомив про те, що дане питання до відома ГУ ДКСУ не відноситься, оскільки відповідне рішення про виплату компенсації приймається Головою Казначейства (ДКСУ), а також листом Державної казначейської служби України від 11.08.2019№ 5-11-11/14021, яким повідомлено, що за заявою ОСОБА_1 від 11.07.2019 Казначейством відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахована компенсація за прострочення виконання рішення суду по справі № 2-а-4139/11 в розмірі 2947,70 грн., періодом нарахування компенсації визначено з 11.10.2015 (наступний день від дати закінчення 3-х місячного строку для перерахування коштів), а по іншим виконавчим листам, виданих Бобринецьким районним судом Кіровоградської області по справам № 2-а-3360/11, 2-а-3359/11, 2-а-93/11 - компенсація за порушення строків не нараховується, оскільки вказані рішення суду мають зобов`язальний характер.

Вирішуючи по суті заявлені у цій справі позивачем вимоги, суд першої інстанції спираючись на положення ч.2 ст.129-1 Конституції України, ст.1, ч.1 ст.3, ч.2 ч.4 ст.3, ст.5, ч.2 ч. 6 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI), п.3 Перехідних положень Закону №4901-VI та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), дійшов обгрунтованого висновку, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень. При цьому, виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів, а не зобов`язального характеру.

При цьому, суд першої інстанції правильно визнав, що нарахована по виконавчому листу № 2-а-4139/1 сума стягнення на користь ОСОБА_1 з УПСЗ Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області коштів у розмірі 28040,40 грн., була перерахована позивачу із затримкою строку на 1174 дні (обчисленого після дня спливу трьохмісячного строку на виконання та день по виплати, тобто, з 10.10.2015 р. по 28.12.2018 р.). А виходячи з інформації сайту Міністерства фінансів України стосовно середнього рівню інфляції за 2015-2018 р. - 142,1 % (за жовтень-грудень 2015 р. - 101,3%; за 2016 р. - 112,4%; за 2017 р. - 113,7%; за 2018 р. - 109,8%), суд першої інстанції дійшов правильно висновку про задоволення позовних вимог в частині протиправності Державної казначейської служби України щодо невиплати ОСОБА_1 інфляційних втрат за виконавчим листом від 24.03.2014 по справі № 2-а-4139/11 у розмірі 11805,00 грн.

Погоджується судова колегія з висновками суду першої інстанції також в іншій частині рішення, яка стосується відмови позивачу у задоволені решти його вимог, оскільки рішеннями Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справах № 2-а-39/11,№ 2-а-3359/11, №2-а-3360/11 УПСЗН Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області було лише зобов`язано провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, у вказаних рішеннях Бобринецький районний суд Кіровоградської області не визначав конкретних сум у грошових одиницях, і відповідно, такі зобов`язання не є грошовими, а державний виконавець не звертався до суду по справам № 2-а-3360/11, 2-а- 3359/11, 2-а-93/11 з заявами про зміну способу і порядку виконання рішень шляхом стягнення коштів.

Відповідно, орган Казначейства отримавши передані йому від ДВС виконавчі листи, видані на підставі рішень Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справам № 2-а-3360/11, 2-а-3359/11, 2-а-93/11, при їх виконанні відповідно до Порядку № 440 зобов`язаний був здійснити погашення заборгованості за рішенням суду зобов`язального характеру, що не є тотожним стягненню коштів за рішеннями суду в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011р. №845 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №845), як на цьому наполягає апелянт у цій справі.

Судова колегія погоджуючись з рішенням суду першої інстанціх в частині відмови позивача в частині його вимог, акцентує увагу на тому, що законодавець при прийнятті Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та інших нормативно-правових актів чітко розмежував види рішень, виконання яких гарантується державою, а саме:

- рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є зокрема, державний орган; - рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є зокрема, державний орган.

Відтак, апелянт помилково вважаючи, що Головне управління Казначейства в спірних правовідносинах повинно було дотримуватися вимог Порядок №845, не звернув уваги на те, що у пенкті 1 того ж Порядку №845 чітко вказано, що даний порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Тобто Порядок №845 регулює механізм примусового виконання рішень, які віднесені до категорії рішень про стягнення коштів. В той же час, судові рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справам № 2-а-3360/11, 2-а-3359/11, 2-а-93/11 належать до рішень зобов`язального характеру.

У відповідності до вимог статті 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є зокрема, державний орган, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Отже, законодавець визначив, що примусове виконання категорії судових рішень зобов`язального характеру регулюється Законом України "Про виконавче провадження", але враховуючи велику кількість прийнятих аналогічних рішень та неспроможність УПСЗН їх виконати, саме для виконання певної категорії судових рішень зобов`язального характеру було прийнято Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 із змінами та доповненнями (далі- Порядок №440), яким і визначено механізм обліку, інвентаризації та погашення заборгованості по виконавчих документах та судових рішеннях зобов`язального характеру, передбачених саме пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Тобто, рішення, якими зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року, подаються до органу державної виконавчої служби відповідно до пункту 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку № 440.

Так, відповідно до п.3 Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

За приписами п.13 Порядку № 440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Згідно з п.14 Порядку № 440 до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом.

Відповідно до п.15 Порядку № 440 передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання, які складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості та передаються органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в паперовому та електронному вигляді.

Згідно з п.19 Порядку № 440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головного управління Казначейства при виконанні рішень Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справам № 2-а-3360/11, 2-а-3359/11, 2-а-93/11, які належать до рішень зобов`язального характеру, діяло на підставі та у відповідності до норм законодавства, яке регулює порядок виконання судових рішень про зобов`язання вчинити певні дії, і тому підстави вважати протиправною бездіяльність відповідача стосовно невиплати позивачу відшкодування матеріальної шкоди (компенсації та інфляційних втрат) за виконавчими листами № 2-а-3360/11, № 2-а-3359/2011 р. і № 2-а-39/2011 р. відсутні.

На підтвердження наведених у попередньому абзаці висновків, судова колегія зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь зацікавлених осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто невчинення дії, яку носій публічної влади зобов`язаний був вчинити.

Слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких установлюється цей строк.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що відповідач по справі у спірних правовідносинах під час виконання рішень Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справам № 2-а-3360/11, 2-а-3359/11, 2-а-93/11, які належать до рішень зобов`язального характеру, здійснив всі передбачені законодавством заходи, щодо їх виконання, а виконання цих рішень залежало тільки від надходження видатків Державного бюджету України на рік згідно з відомчою і програмною класифікаціями видатків та кредитування державного бюджету на заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою та відповідно вживає заходи щодо його виконання, тому доводи апеляційної скарги позивача на думку судової колегії не спростовують законих висновків суду першої інстанції, а відповідно апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року

залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов