Справа № 640/22149/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ № 640/22149/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом Державної авіаційної служби України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Державна авіаційна служби України (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 16.10.2019 року та скасувати її.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачем, як боржником у виконавчому провадженні №57210639, вчинено усі залежні від нього дії, спрямовані на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року у справі №910/1920/18 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП№57210639 від 14.09.2018 року, а саме: виконано пункт 73 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 06.12.2016 року №526-р, в частині розроблення в установленому порядку нормативно-правового акту, який має встановити чіткі, прозорі, належні та об`єктивні критерії на недискримінаційних умовах доступу на конкурентних засадах суб`єктів господарювання на ринки послуг з наземного обслуговування в аеропортах.

Затвердження ж цього проекту нормативно-правового акту, зазначено позивачем, не входить лише до компетенції боржника, оскільки такий проект має бути погоджено іншими міністерствами, установами і організаціями, які не входять до сфери управління Державної авіаційної служби України, що унеможливлює виконання рішення суду у встановлений виконавцем строк, про що боржником повідомлено виконавця.

Враховуючи викладене, позивач вважає протиправною оскаржувану постанову про накладення штрафу на боржника за умисне невиконання позивачем наказу Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 №910/1920/18, та просить її скасувати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 26.12.2019 року.

Пунктом 6 резолютивної частини ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №57210639.

Пунктом 7 резолютивної частини ухвали зобов`язано відповідача подати до суду відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України та матеріали виконавчого провадження у строк до початку судового засідання у цій справі.

У судове засідання 26.12.2019 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем не виконано вимог ухвали суду від 17.12.2019 року про відкриття провадження у справі в частині подання відзиву та засвідчених належним чином копій матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на те, що відповідачем не виконано вимог ухвали суду від 17.12.2019 року про відкриття провадження у справі, судом відкладено розгляд справи на 16.01.2020 року, про що повідомлено відповідача в порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення, яке міститься у матеріалах справи.

У судове засідання 16.01.2020 року учасники справи не з`явилися, заяв, клопотань до суду не подано.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено вирішити питання застосування заходів процесуального примусу у письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2020 року застосовано до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України.

Наступне судове засідання призначено на 06.02.2020 року.

Через канцелярію суду 31.01.2020 року відповідачем надано витребувані ухвалою від 17.12.2019 року копії матеріалів виконавчого провадження. Разом з тим, відзиву суду не надано.

Через канцелярію суду 06.02.2020 року позивачем подано клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника.

У судове засідання 06.02.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року у справі №910/1920/18 позов Антимонопольного комітету України задоволено повністю. Зобов`язано Державну авіаційну службу України виконати п. 73 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 06.12.2016 №526-р, а саме: розробити та затвердити в установленому порядку нормативно-правовий акт, який має встановити чіткі, прозорі, належні та об`єктивні критерії на недискримінаційних умовах доступу на конкурентних засадах суб`єктів господарювання на ринки послуг з наземного обслуговування в аеропортах.

24.07.2018 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року у справі № 910/1920/18 видано відповідний наказ.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. (далі також - державний виконавець) від 14.09.2018 року відкрито виконавче провадження №57210639, відповідно до пункту 2 резолютивної частини якої, боржнику встановлено 10 робочих днів для виконання рішення.

Вимогою державного виконавця від 01.03.2019 року №57210639/6-20.1 зобов`язано боржника негайно виконати вимоги виконавчого листа №910/1920/18 від 24.07.2018 року, що виданий Господарським судом міста Києва; про виконання повідомити державного відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції протягом трьох робочих днів з моменту отримання даної вимоги; у разі невиконання, надати письмове пояснення за фактами невиконання даного рішення та законних вимог державного виконавця; з дня отримання вимог - негайно повідомити прізвище, ім`я, по-батькові, посаду особи винної у невиконанні рішення суду. Попереджено, що у разі невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець направить до правоохоронних органів подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Листом Державної авіаційної служби України від 26.03.2019 року №1.14-2123-19 (вх. Міністерства юстиції України 27.03.2019 року №34596-61-19) повідомлено державного виконавця про часткове виконання рішення суду, а саме розроблено проект нормативно-правового акта - проект наказу «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах» (далі також - проект наказу).

Разом з тим, повідомлено виконавця, що виконання рішення суду в частині затвердження в установленому порядку нормативно-правового акта, потребує вжиття додаткових заходів, незалежних від Державної авіаційної служби України у відповідності до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731.

Повідомлено державного виконавця, що проект наказу погоджено Антимонопольним комітетом України листом від 26.09.2018 року №130-29/02-12624, однак відповідно до вимог законодавства України ще потребує обов`язкового погодження з усіма заінтересованими органами виконавчої влади, зокрема, Міністерством інфраструктури України, Державною регуляторною службою України.

Так, Міністерством інфраструктури України погоджено проект наказу, водночас, Державною регуляторною службою України відмовлено у погодженні наказу 21.12.2018 року, та повторно 26.02.2019 року.

У зв`язку з викладеним, станом на 26.03.2019 року проект наказу знаходиться на доопрацюванні та після усунених зауважень, буде втретє направлений на погодження.

Крім того, позивачем повідомлено, що встановити конкретну посадову особу, винну у невиконанні рішення суду не вбачається за можливо з вказаних причин.

У якості додатків боржником долучено копію листа Антимонопольного комітету України від 26.09.2018 року № 130-29/02-12624 про погодження проекту наказу, копію листа Міністерства інфраструктури України від 05.10.2018 року №11211/09/10-18 про погодження проекту наказу, копія листа Державної регуляторної служби України від 21.12.2018 року №12404/0/20-18 про відмову в погодженні проекту регуляторного акта, копію листа Державної авіаційної служби України від 25.01.2019 року №1.19-523-19, копію листа Державної регуляторної служби України від 26.02.2019 року №1173/0/20-19 про відмову в погодженні проекту регуляторного акта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 року у справі №910/1920/18 заяву Державної авіаційної служби України про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/1920/18 - задоволено. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/1920/18 до 19.06.2019 року.

Постановою державного виконавця від 20.05.2019 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №910/1920/18 від 24.07.2018 до 19.06.2019 року.

Постановою державного виконавця від 01.07.2019 року поновлено вчинення виконавчих дій та винесено вимогу державного виконавця від 01.07.2019 року №57210639/6-20.1 із змістом, ідентичним вимоги від 01.03.2019 року №57210639/6-20.1.

Листом Державної авіаційної служби України від 25.07.2019 року №1.14-5050-19 (вх. Міністерства юстиції України 25.07.2019 року) повідомлено державного виконавця про вчинені боржником дії на виконання рішення суду та долучено копії: листа Державної авіаційної служби України від 01.04.2019 року №1.19-2243-19 щодо проекту Авіаційних правил України, адресований Голові Державної регуляторної служби України з проханням розглянути можливість проведення круглого столу щодо обговорення проекту наказу; листа Державної авіаційної служби України від 25.06.2019 року №1.19-4250-19, адресованого Державній регуляторній службі України про прискорення роботи з питання погодження проекту наказу; листа Державної регуляторної служби України від 26.06.2019 року №4619/0/2019 про підведення підсумків наради та створення робочої групи; листа Державної авіаційної служби України від 01.07.2019 року №1.19-4373-19 щодо проекту Авіаційних правил України, адресований Голові Державної регуляторної служби України про делегування посадової особи від Державної авіаційної служби України у робочу групу.

Постановою державного виконавця від 16.10.2019 року накладено штраф на боржника у розмірі 5 100,00 грн. на невиконання рішення суду.

Вважаючи дії державного виконавця щодо складення постанови про накладення штрафу та саму постанову державного виконавця від 16.10.2019 року протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404 передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону №1404 встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 63 Закону встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Отже, слід дійти висновку, що постанову про накладення штрафу державним виконавцем може бути винесено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З матеріалів справи та виконавчого провадження встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року зобов`язано Державну авіаційну службу України виконати п. 73 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 06.12.2016 року №526-р, а саме: розробити та затвердити в установленому порядку нормативно-правовий акт, який має встановити чіткі, прозорі, належні та об`єктивні критерії на недискримінаційних умовах доступу на конкурентних засадах суб`єктів господарювання на ринки послуг з наземного обслуговування в аеропортах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади (далі також - Положення).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 Положення, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Процедуру подання наказу на державну реєстрацію встановлено Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 345 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2015 року № 883/5).

Тож, на виконання рішення суду, Державною авіаційною службою України розроблено в установленому порядку проект нормативно-правового акту, який встановлює чіткі, прозорі, належні та об`єктивні критерії на недискримінаційних умовах доступу на конкурентних засадах суб`єктів господарювання на ринки послуг з наземного обслуговування в аеропортах, а саме проект наказу «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах», який погоджено Антимонопольним комітетом України листом від 26.09.2018 року № 130-29/02-12624.

Крім того, листом від 05.10.2018 року №11211/09/10-18 Міністерством інфраструктури України також погоджено без зауважень проект наказу Державної авіаційної служби України «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах».

Разом з тим, Державною регуляторною службою України було прийнято рішення від 21.12.2018 року № 559 про відмову в погодженні проекту наказу Державної авіаційної служби України «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах».

В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що листом від 25.01.2019 року №1.19/523-19 відповідач повторно направив Державній регуляторній службі України для розгляду та погодження проекту наказу Державної авіаційної служби України «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах».

Не отримавши від Державної регуляторної служби України відповіді, листом від 27.02.2019 року № 1.1-1360-16 відповідач повторно звернувся до Державної регуляторної служби України, в якому просив прискорити погодження вищезазначеного проекту наказу.

Проте, 26.02.2019 року Державною регуляторною службою України прийнято рішення №89, яким повторно відмовлено в погоджені проекту наказу Державної авіаційної служби України «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах».

Станом на 26.03.2019 проект наказу знаходився на доопрацюванні в Державній авіаційній службі України та після усунення отриманих зауважень, буде втретє направлений на погодження Державній регуляторній службі України.

З матеріалів справи встановлено, що про вказані обставини боржником повідомлено державного виконавця листом Державної авіаційної служби України від 26.03.2019 року №1.14-2123-19 (вх. Міністерства юстиції України 27.03.2019 року №34596-61-19), докази чого містять матеріали виконавчого провадження, надані суду безпосередньо відповідачем.

Суд також бере до уваги, що позивач, як боржник у виконавчому провадженні, скористався правом звернення до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення, яке задоволено ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 року у справі №910/1920/18, відповідно до змісту якої, Господарським судом міста Києва задоволено клопотання боржника саме з тих причин, що «…розроблений Державною авіаційною службою України проект наказу «Про затвердження Авіаційних правил України «Доступ на ринок послуг з наземного обслуговування в аеропортах» потребує погодження органами виконавчої влади, зокрема Державною регуляторною службою України неодноразово відмовлено у погодженні вказаного проекту, у зв`язку з необхідністю його доопрацювання …».

Як встановлено з матеріалів виконавчого провадження, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 року у справі №910/1920/18 зумовлено зупинення виконавчих дій до 19.06.2019 року.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження також встановлено, що після поновлення вчинення виконавчих дій постановою державного виконавця від 01.07.2019 року, позивачем, як боржником, як впродовж зупинення виконавчих дій, так і після їх поновлення, вчинялися наступні дії щодо спонукання Державної регуляторної служби України погодити проект наказу з метою виконання рішення суду, що підтверджується додатками, долученими до листа Державної авіаційної служби України від 25.07.2019 року №1.14-5050-19 (вх. Міністерства юстиції України 25.07.2019 року), в якому повідомлено про те, що за ініціативою Державної авіаційної служби України у Державній регуляторній службі України проведено нараду, за результатами якої прийнято рішення про створення робочої групи з метою узгодження проекту наказу із заінтересованими особами.

Суд зауважує, що «поважність причин» це оціночне поняття.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта трудових правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Дослідивши документи, подані сторонами та обставини справи в цілому, суд дійшов висновку, що позивачем вчинялись активні дії з метою виконання рішення суду на вимоги державного виконавця, що підтверджуються вищенаведеними долученими до матеріалів справи документами.

Разом з тим, державним виконавцем винесено постанову від 16.10.2019 року про накладення штрафу на боржника, яку обґрунтовано лише твердженням: «Станом на 16.10.2019 рішення суду не виконано».

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5) постанова як окремий документ містить, зокрема, такі обов`язкові реквізити: мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. З мотивувальної частини постанови судом встановлено відсутність обґрунтування зазначеного твердження державного виконавця, відсутність аналізу листів боржника від 26.03.2019 року №1.14-2123-19 та від 25.07.2019 року №1.14-5050-19, у яких повідомляються причини неповного виконання рішення суду у строк, встановлений виконавцем.

Також вбачається, що державним виконавцем взагалі не взято до уваги висновки Господарського суду міста Києва, викладені в ухвалі від 18.04.2019 року у справі №910/1920/18 щодо вирішення питання обґрунтованості підстав відстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи те, що позивачем надано докази, які не оспорюються відповідачем, суд дійшов висновку про необґрунтованість винесеної державним виконавцем постанови від 16.10.2019 року про стягнення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. та її протиправність.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, оцінюючи дії відповідача, вчинені саме в межах виконавчого провадження №57210639, та дії позивача, які, зокрема, передували винесенню оскаржуваної постанови, враховуючи те, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем невиконання боржником рішення суду без поважних причин, суд дійшов висновку, що державним виконавцем протиправно винесено оскаржувану постанову від 16.10.2019 року про стягнення штрафу.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією 01.11.2019 року №1537 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. Відтак, з огляду на задоволення позову, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Державної авіаційної служби України задовольнити.

2. Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 16.10.2019 року у ВП №57210639.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про накладення штрафу від 16.10.2019 року у ВП №57210639.

4. Стягнути на користь Державної авіаційної служби України (, адреса: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Городецького, 13) суму судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Державна авіаційна служба України (, адреса: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14);

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Повне рішення складено 06.02.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна