Справа № 520/8791/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.

30 січня 2020 р.Справа № 520/8791/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

30.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- зобов`язати відповідача Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області) оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ у Харківській області) матеріали для призначення його пенсії за вислугу років, як працівнику навчального закладу, зазначеному в пункті «ж» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок його пенсії з дня призначення пенсії, обчисливши її як працівнику навчального закладу, згідно з правилами визначеними в пункті «ж» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Вимоги адміністративного позову позивач обґрунтовує тим, що в результаті протиправних дій відповідачів йому свавільно було зменшено гарантовані державою соціальні виплати, на які я правомірно розраховував. Позивач вважає помилковим обчислення пенсії як особам, зазначеним у п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, оскільки я має право на пенсію за вислугу років, як особам, вказаним у п. «ж» ст. 12 цього Закону. Крім того вказує, що право на пенсійне забезпечення на умовах п. «ж» ст. 12 Закону № 2262-XII у нього виникло з 20.02.2016 року, коли ним було досягнуто необхідну вислугу років

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов ГУ НП в Харківській області вказує, що на час звільнення з поліції, ОСОБА_1 відносився до поліцейських, як категорії осіб, передбачених Законом № 580-VIII. Національна поліція та її територіальні органи не уповноважені приймати рішення про підготовку подання для призначення пенсії, особам визначеним у пункті «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, оскільки ця категорія осіб не віднесена до поліцейських, відтак, у ГУ НП в Харківській області відсутні правові підстави для підготовки подання особам визначених у пункті «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, вказує, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі № 2040/8178/18 зобов`язано ГУ НП в Харківській області зарахувати у стаж безперервної служби в поліції період з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року. Тобто, судом зобов`язано зарахувати час роботи позивача, як цивільного працівника, до стажу безперервної служби в поліції. Тому твердження позивача про те, що стаж служби в поліції повинен бути зарахований йому до вислуги років для призначення пенсії на умовах пункту «ж» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ є таким, що суперечить означеному судовому рішенню.

Таким чином, на час звільнення з поліції ОСОБА_1 не відносився до осіб, визначених у пункті «ж» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, а відносився до осіб, які мають право на пенсію визначених пунктом «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, тобто поліцейських, тому йому було правомірно надано відповідь ГУ НП в Харківській області від 12.08.2019 року № Б-89/1 19-29-2/01-2019 про відмову у підготовлені та направлені подання та матеріалів до ГУ ПФУ в Харківській області для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

У відзиві на позов ОСОБА_1 відповідач ГУ ПФУ в Харківській області вказує, що оскільки позивач звільнений 31.08.2019 року з посади начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Балаклійського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, та мав на день звільнення вислугу років 24 роки 08 місяців 17 днів, йому призначено пенсію за вислугу років на підставі п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. Основний розмір пенсії склав 62 % грошового забезпечення.

Пенсійний орган зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі № 2040/8178/18 ГУ НП в Харківській області у червні 2019 надіслано на адресу ГУ ПФУ матеріали відносно ОСОБА_1 , зокрема: розрахунок вислуги років на пенсію працівника поліції; грошовий атестат № 116 від 18.06.2019 року; копію витягу з наказу від 28.05.2019 року № 151 о/с та копії судових рішень по справі № 2040/8178/18. З урахуванням додатково наданих документів позивачу проведено перерахунок пенсії з дня її призначення - з 01.09.2018 року. Основний розмір пенсії після перерахунку склав 65 % грошового забезпечення (вислуга 25 років). Доплата по перерахунку буде виплачена у жовтні 2019 року. Таким чином, пенсія позивачу призначена та виплачується у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року (рішення у повному обсязі складено 15.10.2019 року) у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» було визначено нову категорію осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Право на пенсію у таких осіб виникає за наступних обставин: 1) вони є колишніми працівниками міліції; 2) у таких осіб повинна бути календарна вислуга у міліції не менше 5 років; 3) колишні працівники міліції повинні бути прийняті на роботу на посади, що заміщуються державними службовцями (в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-які посади); 4) на цих посадах вони повинні працювати до досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Тобто, для віднесення позивача до категорії осіб, визначених у пункті «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, необхідно, щоб позивач після звільнення з міліції і прийняття на роботу до ХНУВС на посаду професора кафедри кримінального процесу факультету № 1 продовжував працювати па цій чи іншій посаді без призначення на службу в поліції.

Таким чином, суд визначився, що на час звільнення з поліції, ОСОБА_1 відносився до поліцейських, як категорії осіб, передбачених Законом № 580-VIII. Національна поліція та її територіальні органи не уповноважені приймати рішення про підготовку подання для призначення пенсії, особам визначеним у пункті «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, так як вказана категорія осіб, не віднесена до поліцейських, відтак, ГУ НП в Харківській області не може готувати подання особам визначених у пункті «ж» статті 12 Закону України № 2262-ХІІ.

Крім наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час звільнення з поліції ОСОБА_1 не відносився до осіб, визначених у пункті «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, а відносився до осіб, які мають право на пенсію визначених пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, тобто поліцейських, тому йому було правомірно надано відповідь ГУ НП в Харківській області від 12.06.2019 року № Б-89/119-29-2/01 - 2019 про відмову у підготовлені та направлені подання та матеріалів до ГУ ПФУ в Харківській області для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги позивач фактично аналогічними доводами, що наведені ним у позові.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі наводять позицію, що викладена ними у заявах по суті в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом неповажними (ч. 1 ст. 313 КАС України).

28.01.2020 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача адвоката Калуцького Д.Є. з проханням перенести розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із необхідністю отримання додаткових доказів та враховуючи необхідність прибуття для проведення слідчих дій по кримінальній справі.

Дослідивши обґрунтування означеної заяви, колегія суддів дійшла висновку про неповажність причин неявки заявника до засідання суду апеляційної інстанції, оскільки останнім до заяви не надано жодного доказу в обґрунтування поважності визначених в заяві причин неявки до судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 116-119), не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення слід частково змінити з підстав та мотивів його прийняття, з наступних підстав.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів (ч. 1 ст. 1-1 Закону № 2262-XII).

Частиною 2 ст. 10 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року, зареєстрований в Мінюсті України 15.02.2007 року за №/ 135/13402, регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522.

Пунктом 1 означеного Порядку визначений порядок подання заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-XII, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. «ж» ст. 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII унормовано, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, -

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

З 12.03.2016 року відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в Національній поліції.

З означеного часу до вислуги років осіб, зазначених у пункті «ж» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах (п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393).

Судом установлено, що наказом ХНУВС від 06.11.2015 року № 205 о/с позивач ОСОБА_2 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ України.

Наказом ХНУВС від 11.12. 2015 року № 223 о/с позивач прийнятий на роботу в ХНУВС на посаду професора кафедри кримінального процесу факультету № 1.

Наказом ХНУВС від 26.02.2016 року № 51 о/с позивач ОСОБА_2 був прийнятий на службу до Національної поліції України з 01.03.2016 року з присвоєнням спеціального звання «полковник поліції» та набув статус поліцейського відрядженого до навчального закладу.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 28.08.2018 року № 234 о/с полковник поліції ОСОБА_1 (0146589), начальник сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області, звільнений із займаної посади за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Стаж служби в поліції на день звільнення складає - 24 роки 8 місяців 17 днів (а.с. 43).

04.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на умовах п. «ж» ст. 12, п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 (а.с. 30).

08.10.2018 року ГУ НП в Харківській області до ГУ ПФУ в Харківській області скерувало подання про призначення пенсії ОСОБА_1 , в якому, визначаючи право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років на умовах п. «б» ст. 12 Закону № 2262-XII, зазначило про те, що станом на 31.08.2018 року вислуга років останнього складає 24 роки 8 місяців та 17 днів (а.с. 47).

Протоколом ГУ ПФУ в Харківській області від 20.11.2018 року (а.с. 53) позивачу з 01.09.2018 року призначена пенсія за вислугу років на підставі п. «б» ст. 12 Закону № 2262-XII в розмірі 62% грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року у справі № 2040/8178/18, що набрало законною сили 16.04.2019 року, задоволені вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ НП в Харківській області зарахувати в стаж безперервної служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року (а.с. 14-18).

Наказом ГУ НП в Харківській області від 28.05.2019 року № 151 о/с до наказу від 28.08.2018 року № 234 о/с внесені зміни, зокрема, визначено, що стаж служби в поліції позивача на час його звільнення складає 25 років 11 днів (а.с. 44).

23.09.2018 року пенсійним органом проведений перерахунок з 01.09.2018 року пенсії позивача (у зв`язку з уточненням вислуги років) та розмір пенсії ОСОБА_1 склав 65% грошового забезпечення (а.с. 59).

Отже, судом встановлено (і ці обставини не спростовується учасниками справи) у період з 07.11.2015 року до 01.03.2016 року позивач службу в Національній поліції не проходив, а працював у навчальному закладі МВС України. Станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію», тобто станом на 06.08.2015 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ та мав календарну вислугу не менше п`яти років. На час припинення роботи в ХНУВС (29.02.2016 року) вислуга років позивача не дорівнювала - 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що умовами набуття права на пенсію за вислугу років на умовах п. «ж» ст. 12 Закону № 2262-XII є: факт звільнення особи з будь-якої посади працівника навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України та наявність у такого працівника на день звільнення певної вислуги років, встановленої положеннями п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на день звільнення працівника навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 до вислуги років йому зараховується як період/періоди праці в цих закладах, так і період/періоди проходження служби в органах внутрішніх справ та/або Національної поліції.

При вирішенні питання обчислення вислуги років особи, яка звільняється зі служби у Національній поліції, відповідно до вищеозначеного урядового акту враховуються: період/періоди проходження служби в органах внутрішніх справ і Національної поліції, а також періоди праці в навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з аргументом позивача про те, що працівники навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, які працювали в цих навчальних закладах і на яких розповсюдився п. «ж» ст. 12 Закону № 2262-XII, не позбавляє права на пенсійне забезпечення за п. «ж» цього Закону навіть після прийняття їх на службу в поліцію, оскільки служба в поліції лише зараховується їм до вислуги років для призначення пенсії на умовах п. «ж» вказаного Закону.

Також критичну оцінку колегія суддів надає тезі позивача ОСОБА_2 по те, що право на пенсійне забезпечення на умовах п. «ж» ст. 12 Закону № 2262-XII у нього виникло з 20.02.2016 року, коли ним було досягнуто необхідну вислугу років і в той період часу він не був зарахований на службу, ніде її не проходив, а також вже мав право на пенсійне забезпечення.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни судового рішення, шляхом виключення із його мотивувальної частини визначення суду про те, що твердження позивача про те, що стаж служби в поліції повинен бути зарахований йому до вислуги років для призначення пенсії на умовах п. «ж» є таким, що суперечить рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі № 2040/8178/18.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі № 2040/8178/18 фактично є не включення ГУ НП у Харківській області до вислуги років ОСОБА_2 , в тому числі і для призначення пенсії, період його праці з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року в ХНУВС. Питання наявності у ОСОБА_2 права на отримання пенсії за вислугу років на умовах п. «ж» ст. 1-2 Закону № 2262-XII у цій справі не вирішувалося.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5-10, 292, 308, 311, 313, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року, - частково змінити з підстав та мотивів його прийняття, викладених у мотивувальній частині рішення.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 07 лютого 2020 року.