Справа № 200/10226/19-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року справа №200/10226/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Міронової Г.М., секретар судового засідання - Кобець О.А., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Моцика С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на окрему ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в справі № 200/10226/19-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В., повний текст судового рішення складено та підписано 15 листопада 2019 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2019 № Ф-4342-44 на загальну суму 7371,54 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС, податковий орган), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу від 22.07.2019 № Ф-4342-44.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС від 22 липня 2019 року № Ф-4342-44 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 7371,54 грн. Позивач вважає вимогу про сплату боргу протиправною та такою, що прийнята з порушенням вимог частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки він як інвалід ІІІ групи та як особа, яка отримує пенсію по інвалідності, є звільненим від сплати за себе єдиного внеску. Крім того, позивач вказує на те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, але на підставі відомостей інформаційної системи органів доходів і зборів обліковується у податковому органі як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Саме через цю ознаку відповідач намагається зобов`язати ОСОБА_1 додатково сплатити податки, встановлені законодавством для осіб, які перебувають на обліку контролюючих органах як особи, які проводять професійну діяльність (а.с. 3-9).

В межах розгляду цієї справи окремою ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року Головне управління ДФС у Донецькій області повідомлено про встановлені під час розгляду справи порушення вимог законодавства для вжиття невідкладних заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленим судом порушенням.

Не погоджуючись з окремою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що застосування положень ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України є правом, а не обов`язком суду.

Окрім цього, апелянт звертає увагу суду, що попри ненадання доказів отримання відзиву позивачем до суду першої інстанції до постановлення окремої ухвали, податковий орган 04.11.2019 скерував відзив на позовну заяву із додатками засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 та засобами електронного зв`язку - на відповідні електронні поштові скриньки позивача та його представника.

Також ГУ ДФС звертає увагу суду, що витребувані матеріали реєстраційної справи позивача не були надані до суду першої інстанції в зв`язку із відсутністю такої реєстраційної справи, про що суд письмово повідомлено 11 листопада 2019 року. А помилка, яка виникла під час внесення відомостей до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 була виправлена відповідачем самостійно.

За таких обставин податковий орган наголошує на відсутності підстав для застосування судом першої інстанції положень ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України та постановлення окремої ухвали (а.с. 117-120).

Представник позивача та позивач проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не прибув був належним чином повідомлений про дату, час ти місце судового засідання.

У наданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу податкового органу позивач та його представник окрім незгоди із доводами відповідача зазначили, що ця скарга не відповідає вимогам законодавства і відповідною ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду має бути залишена без руху з наданням апелянту строку для усунення недоліків шляхом доплати судового збору до розміру, встановленого Законом України «Про судовий збір».

У зв`язку із викладеним позивач та його представник заявили клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цього клопотання з огляду на наступне.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 грудня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на окрему ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року було залишено без руху через несплату судового збору, розмір якого складає відповідно до пункту 3.5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2019 року становив 1921 грн 00 коп.

17 грудня 2019 року засобами електронного зв`язку на адресу суду надійшло платіжне доручення № 3945 від 03.12.2019, яким підтверджено, що податковий орган 11.12.2019 сплатив на зазначені в ухвалі від 13 грудня 2019 року реквізити судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 та його представник безпідставно посилаються на те, що податковим органом судовий збір сплачено не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22 жовтня 2019 року. Цією ухвалою суд зобов`язав відповідача надати розрахунок до вимоги про справу боргу та матеріали реєстраційної справи позивача. Крім того відповідачу встановлено строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для надіслання копії відзиву та доданих до нього документів усім учасникам справи одночасно з надсиланням відзиву до суду з відповідним доказами.

Відзив на позовну заяву, до якого додано витяг з облікової картки позивача та розрахунок вимоги, надійшов на адресу суду засобами електронного зв`язку 04.10.2019. Додатками до відзиву вказано інтегровану картку платника податку за 2018-2019 роки, розрахунок вимоги та довіреність на підтвердження повноважень представника, який підписав відзив.

В судовому засіданні, яке відбулось 22.10.2019, позивач та його представник наполягали на відкладенні розгляду справи в зв`язку з не виконанням відповідачем вимог ухвали, не направленням на адресу позивача відзиву на позовну заяву, який було надано до суду, та не наданням доказів витребуваних судом, а саме реєстраційної справи позивача. В зв`язку з чим судом постановлена усна ухвала про зобов`язання відповідача виконати вимоги ухвали суду від 26.09.2019, надати відзив щодо підстав, на які посилається позивач, та додаткові докази по справі, відклавши розгляд справи на 05.11.2019.

Засобами електронного зв`язку 05.11.2019 на адресу суду надійшла копія квитанції про направлення рекомендованого листа з м. Маріуполя на ім`я ОСОБА_1 , м. Краматорськ, зазначене поштове відправлення направлено 04.11.2019 о 18 год. 29 хв. напередодні дня судового засідання.

Під час судового засідання 05.11.2019 позивачем надані докази, які суд зобов`язував надати, відповідачем докази, витребувані судом, не надані. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що станом на 05.11.2019 позивач відзив на позовну заяву не отримував.

Ухвалою суду від 05.11.2019 суд вдруге відклав розгляд справи в зв`язку з невиконанням податковим органом вимог суду на 12 листопада 2019 року та зобов`язав відповідача надати суду відзив на позовну заяву з урахуванням обставин справи, докази направлення відзиву усім учасникам справи, матеріали реєстраційної справи позивача.

Засобами електронного зв`язку відповідачем 11.11.2019 до суду надійшли пояснення ГУ ДФС по справі, відповідно до яких реєстраційна справа ОСОБА_1 як особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, не формувалась, оскільки позивачем не подавалась заява про взяття на облік. А також зазначено, що нарахований в автоматичному режимі єдиний внесок в сумі 7371,54 грн ФОП ОСОБА_1 був скасований.

За таких обставин суд дійшов висновку, що станом на 12.11.2019 вимоги суду в частині надання відзиву на позовну заяву з урахуванням обставин справи, доказів направлення його усім учасникам справи та доказів, витребуваних судом, податковим органом не виконані, у зв`язку із чим судом постановлено окрему ухвалу.

Вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно визнав ГУ ДФС винним у невиконанні вимог суду, відповідач оскаржив окрему ухвалу від 12 листопада 2019 року в апеляційному порядку.

Застосовуючи положення ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд першої інстанції дійшов наступних висновків.

Частинами 1 та 4 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 3 статті 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів з власної ініціативи або заклопотанням учасника справи, суд постановляє ухвалу.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання. Принцип обов`язковості судових рішень закріплений і у статті 14 КАС України, відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 7 статті 80 КАС України визначено, що, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Суд зазначає, що Головним Управління ДФС у Донецькій області, вимоги вищевказаних ухвал щодо надання письмових доказів не виконано.

Станом на 12 листопада 2019 року ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року, від 05 листопада 2019 року в частині надання письмових доказів Головним Управлінням ДФС у Донецькій області не виконані. Про неможливість подання витребуваних доказів із зазначенням причин у строки встановлені судом Головне Управлінням ДФС у Донецькій області суд не повідомило, витребувані докази суду, без поважних причин не надало. Суд не приймає посилання відповідача, що до відсутності реєстраційної справи позивача як особи, яка займається незалежною професійною діяльністю. Суд не зобов`язував відповідача надавати саме реєстраційну справу позивача як самозайнятої особи а зобов`язував надати просто реєстраційну справу позивач, оскільки позивач зареєстрований як фізична особа підприємець та перебуває на 3 групі оподаткування.

Крім того, судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на 3 групі оподаткування з 11.04.2017 р.

Листом ГУ ДФС у Донецькій області № 14782/10/05-99-13-12 від 25.07.2017 р. повідомило позивача, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як інвалід ІІІ групи, який отримує пенсію по інвалідності, звільняється від сплати за себе єдиного внеску з 09.06.2017 р.

Судом встановлено, що позивач є адвокатом свідоцтво № 4794 від 28.02.2017 р. видане Радою адвокатів Донецької області.

ГУ ДФС у Донецькій області 22.07.2019 р. була сформована вимога про сплату боргу № Ф-4342-44 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, відповідно до якої визначено суми боргу в розмірі 7371,54 грн.

Відповідно до розрахунку до вимоги встановлено, що єдиний внесок позивачу нараховано за незалежну професійну діяльність, у зв`язку з поданням позивачем звітів.

У письмових поясненнях відповідач зазначив, що відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.11.2014 № 1162, ФОП ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску як такий, що не надав заяви для взяття на облік як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

08 серпня 2019 року податковий орган самостійно скасував нарахований ОСОБА_1 в автоматичному режимі єдиний внесок у сумі 7371,54 грн.

Суд зазначає, що пунктом 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі по тексту - Інструкція №449), передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу, - у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

З аналізу наведених норм вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску вважається відкликаною виключно з підстав, передбачених Інструкцією №449, а саме прийняття відповідно рішення судом, рішення податкового органу в порядку адміністративного оскарження, або самостійного погашення заборгованості

У судовому засіданні встановлено, що погашення платником податків або органом стягнення суми податкового боргу у розмірі 7371,54 грн. не відбувалось, у межах даного спору відповідачем не надано суду рішення про скасування раніше прийнятої податкової вимоги або судового рішення, яке набрало законної сили, про скасування суми податкового боргу, визначеної в спірній податковій вимозі. Таким чином судом встановлено порушення ведення інтегрованої картки платника, шляхом безпідставного виключення з інтегрованої картки платника податків позивача спірної суми податкового боргу, визначеної в спірній податковій вимозі.

Частинами 1, 3 та 5 статті 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Оскільки наведеною нормою не визначено, які саме порушення закону можуть слугувати підставою постановлення окремої ухвали суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для скасування окремої ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на окрему ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в справі № 200/10226/19-а - залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в справі № 200/10226/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 05 лютого 2020 року.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Г. М. Міронова