Справа № 766/9786/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 766/9786/19
Головуючий в 1 інстанції: Ус О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу інспектора роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринця Руслана Олександровича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринця Руслана Олександровича, третя особа: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринця Руслана Олександровича, третя особа: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області про скасування постанови серії ДП 18 №053884 від 13 травня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425,00 грн. за ст.122 ч.2 КУпАП.

В обґрунтування позову було зазначено, що відповідачем було порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки його не було ознайомлено з доказами вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, в оскаржуваній постанові також не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2019 року позов задоволено. Суд скасував постанову серії ДП 18 №053884 від 13 травня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425,00 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з даним рішенням суду інспектор роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринець Р.О. подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови ДП 18 №053884 від 13 травня 2019 року, складеної інспектором роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринцем Р.О., було розглянуто справу щодо ОСОБА_1 та встановлено, що позивач 13 травня 2019 р. о 04:05 год. на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи т/з Skoda Octavia з номерним знаком НОМЕР_1 , здійснив обгін іншого т/з на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю та в умовах недостатньої видимості (вночі в темну пору доби) через дорожню розмітку1.1 дод. 2 ПДР України, чим порушив п. 14.6 «Г» Правил дорожнього руху України, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425,00 грн. у відповідності до ч.2 ст.122 КУпАП

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належним доказами. Наявний у матеріалах справи відеозапис з відеореєстратора службового авто відповідача судом не прийнято до уваги, оскільки оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не містить відомостей про технічний запис, яким здійснено відеофіксацію.

Суд апеляційної інстанції, не вдаючись до аналізу висновків суду першої інстанції щодо суті спору, зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми процесуального права, що призвело до передчасних висновків щодо спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 ч.1 ст.213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Вказані положення також дублюються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Положенням про Департамент патрульної поліції, що затверджено наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року №73, визначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції який, серед іншого, організовує контроль за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів Департаменту патрульної поліції Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 121 КУпАП інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме - від імені органів Національної поліції і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових (службових) відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а.

В даному випадку ані Департамент патрульної поліції України, ані структурний підрозділ Управління патрульної поліції в Миколаївській області до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучені не були.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, у даному випадку суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Залучення судом першої інстанції до участі у справі Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області у якості третьої особи не є належною процесуальною дією в даному випадку, оскільки процесуальні статуси відповідача та третьої особи є різними.

Аналіз статті 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

Враховуючи, що інспектор роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринець Руслан Олександрович не є належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, судова колегія вважає, що у даному випадку слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено суттєві порушення норм процесуального права, що призвело до неналежного вирішення справи, тому оскаржуване рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2019 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора роти 2 взводу 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Маринця Руслана Олександровича задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.