Справа № 560/94/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/94/20
РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участі:секретаря судового засідання Бачок О.В. позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Козія Т.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козія Т.В. від 15.11.2019 в межах виконавчого провадження № 14784492 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 21401,35 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козія Т.В від 15.11.2019 в межах виконавчого провадження № 14784492 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 4280,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою винесеною державним виконавцем накладено штраф у зв`язку із існуванням заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір, якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, у розмірі 50 % від суми заборгованості. Позивач вказує, що заборгованість зі сплати аліментів він погасив. Крім того, посилаючись на статтю 58 Конституції України, вказує на протиправне застосування державним виконавцем положень частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже ця норма закону, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, набрала чинності з 28 серпня 2018 року, а тому може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

03 лютого 2020 року, ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 год. 00 хв. 11.02.2020.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначив, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 суд замінив відповідача - Другий відділ державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на його правонаступника - Другий відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження ВП №14784492 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3030 виданого 11.02.2005 Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу починаючи з 31.01.2005 і до повноліття дитини, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У 2014 році було замінено сторону у виконавчому провадженні з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , про що свідчить копія ухвали, яка знаходиться в матеріалах справи.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/8500/18 від 20.08.2018, яке набрало законної сили 28.09.2018 здійснено перерахунок заборгованості по виплаті аліментів на неповнолітнього ОСОБА_4 та зменшено її розмір до 54370,93 грн., та змінено спосіб стягнення аліментів, шляхом встановлення аліментів у твердій формі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Позивачем в період з 29.09.2018 по 21.10.2018 з метою погашення заборгованості по сплаті аліментів сплачено аліменти в розмірі 54 000 грн., що підтверджується наданими до суду копіями банківських квитанцій на загальну суму 54000,00 грн.

15.11.2019 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Т.В., вжито примусових заходів до боржника, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Зокрема, головним державним виконавцем 15.11.2019 прийнято постанову про накладення на боржника ( ОСОБА_1 ) штрафу у розмірі 21401,35 грн., що становить 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів.

Також, 18.11.2019 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача в розмірі 4685,39 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404 - VІІІ.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом.

Суд звертає увагу відповідача, що абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказану статтю доповнено цією нормою згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018, який вступив в дію з 28.08.2018.

Згідно з статтею 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Враховуючи те, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2005 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише з 28.08.2018 року, і тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №620/655/19, від 01 серпня 2019 року у справі №440/1253/19, від 02 вересня 2019 року №520/3935/19, від 17 грудня 2019 року у справі №500/2025/19.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що зазначена норма не має зворотної дії у часі, оскільки не скасовує та не пом`якшує відповідальність особи.

Таким чином, враховуючи приписи статті 58 Конституції України та те, що лише з 28.08.2018 стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною чотирнадцятою, якою встановлено відповідальність у вигляді накладання штрафу у відповідному розмірі, яка на час вчинення правопорушення не існувала, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі вищенаведеної норми права за період з 2005 року по листопад 2018 року.

Щодо скасування постанови відповідача про стягнення виконавчого збору з позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Частини 2, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають застосуванню також з дати набрання чинності Законом України від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання», тому підстав для стягнення з позивача виконавчого збору також не існувало, а відтак постанова про стягнення виконавчого збору від 15.11.2019 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд дійшов висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1680,00 грн. Відтак, у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь ОСОБА_1 необхідно присудити 1680,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козія Т.В. від 15.11.2019 в межах виконавчого провадження № 14784492 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 21401,35 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козія Т.В від 15.11.2019 в межах виконавчого провадження № 14784492 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 4280,27 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 1680,00 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Другий відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Тернопільська, 13/2, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 37225071)
Третя особа:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький
"Згідно з оригіналом" Суддя І.І. Тарновецький