Справа № 520/7599/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р. м. ХарківСправа № 520/7599/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М. (повний текст складено 21.11.19) по справі № 520/7599/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення та визнання нечинним та скасування розрахунку пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області), в якому просила:

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 05.06.2019 на загальну суму 189305,00 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями у сумі 151444,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 37861,00, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

- визнати нечинним та скасувати розрахунок пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань, у загальному розмірі 41029,06 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що податковим органом протиправно призначено проведення перевірки, невірно визначено суму зобов`язань з податку на додану вартість, протиправно нараховано пеню за весь період заниження податкових зобов`язань, а не з першого робочого дня, наступного за днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання.

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що податковим органом було направлено платнику податків письмовий запит, яким повідомлено про існуючі порушення та про необхідність надання пояснень та відповідних документів. Однак, позивачем на адресу податковому органу було надано не всі запитувані документи, внаслідок чого було призначено проведення позапланової перевірки в межах строків, передбачених положеннями чинного законодавства. Також звернуто увагу на необхідність сплати податкових зобов`язань за січень-березень 2018 року, оскільки в цей період позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість та сплачувати відповідні суми податку. При донарахуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість перевіряючими було застосовано ставку у розмірі 20% від ціни товарів/послуг із врахуванням задекларованого позивачем особисто розміру одержаного доходу у І кварталі 2018 року. Крім того податковий орган вказав, що з огляду на наявність у позивача обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання за січень-березень 2018 року, пеня за несвоєчасну сплату таких зобов`язань має розраховуватися саме із урахуванням граничного терміну сплати цих зобов`язань.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин була зареєстрована як фізична особа підприємець, здійснюючи діяльність у сфері друкування поліграфічної продукції.

З січня 2017 року по грудень 2017 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування ІІІ групи.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку № від 06.02.2018 загальна сума доходу позивача за 2017 рік визначена в розмірі 7003671,28 грн. Зокрема, за І квартал 2017 року дохід позивача склав - 0 грн., за II півріччя 2017 року - 1807391 грн., за III квартали 2017 року -3255964,64 грн., за 2017 рік - 7003671 грн. Тобто, відбулось перевищення гранично встановленого обсягу доходу, отриманого позивачем протягом календарного року.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 здійснила перехід зі спрощеної системи оподаткування на загальну систему, надавши до податкового органу заяву № 4511 від 27.02.2018 про відмову з 01.01.2018 у застосуванні спрощеної системи оподаткування.

Таким чином, протягом 2018 року позивач здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування з використанням РРО.

Разом з тим, заява на реєстрацію платником податку на додану вартість подана позивачем лише 19.03.2018.

Згідно податкової декларації про майновий стан та доходи за 1 кв. 2018 року № від 03.05.2018 позивачем задекларовано суму отриманого доходу у розмірі 757221,99 грн.

Починаючи з ІІ кварталу 2018 року по 31.08.2018 ОСОБА_1 господарську діяльність не здійснювала.

03 вересня 2018 року позивачем отримано (а.с.77-78) запит Головного управління ДФС у Харківській області від 17.08.2018 №8503/ФОП/20-40-13-15-14 про надання інформації (пояснення) та їх документального підтвердження. (а.с.27-29)

На вказаний запит податкового органу позивачем 10.09.2018 листом надано відповідь, до якої долучено копії документів.

У зв`язку з не наданням позивачем у запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу, ГУ ДФС у Харківській області відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.49.2 ст.49, п.61.1, 61.2 ст.61, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України видано наказ від 11.03.2019 №1688 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (а.с.31, 74)

Даний наказ та повідомлення від 12.03.2019 №280 про проведення з 22.04.2019 перевірки податковим органом було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримано ОСОБА_1 15.03.2019 (а.с.76).

З 22.04.2019 по 26.04.2019 ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку СО ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) щодо своєчасності реєстрації платником податку на додану вартість, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість до Державного бюджету України за період січень 2017 року - серпень 2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 08.05.2019 №1569/20-40-13-06-08/ (а.с.61-73), у висновках якого податковим органом зазначено про порушення позивачем п.181.1 ст.181, п.183.4 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за 2018 рік на загальну суму 151444,00 грн. (а.с.25).

Зазначений акт перевірки було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримано ОСОБА_1 15.05.2019 (а.с.73).

На підставі висновків проведеної перевірки, ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення №6 від 05.06.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 189305,00 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 151444,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 37861 грн (а.с.12, 60).

Також посадовими особами відповідача складено розрахунок пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань, у загальному розмірі 41029,06 грн. (а.с.13, 59).

Дані податкове повідомлення-рішення та розрахунок пені було направлено позивачу засобами поштового зв`язку. (зв.б.а.с.59, 60).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у зв`язку із оскарженням розрахунку пені відповідну суму було виключено із інтегрованої картки платника податків, що свідчить про відсутність на час розгляду справи відповідних нарахувань, які б впливали на обов`язки позивача з їх сплати.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган у спірних правовідносинах діяв в межах компетенції та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходить з фактичних обставин справи та вимог діючого на час спірних правовідносин сторін законодавства.

Як свідчать матеріали справи, наказ ГУ ДФС у Харківській області від 11.03.2019 №1688 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача винесено відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.49.2 ст.49, п.61.1, 61.2 ст.61, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України у зв`язку з не наданням позивачем у запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу (а.с.31, 74)

Із системного аналізу положень п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, ст.ст.61 та 62, п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі ПК України) (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що відповідач, як контролюючий орган, наділений повноваженнями здійснювати податковий контроль шляхом, в тому числі: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно із п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем отримано запит Головного управління ДФС у Харківській області від 17.08.2018 №8503/ФОП/20-40-13-15-14 про надання інформації (пояснення) та їх документального підтвердження (а.с.27-29, 77-78), який складено та направлено відповідно до пп.16.1.5, 16.1.7 п.16.1 ст.16, пп.20.1.2, 20.1.14 п.20.1 ст.20, п.73.3 ст.73, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням податкової інформації, яка свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а саме: з метою з`ясування питання своєчасності реєстрації платника податку на додану вартість та декларування податкових зобов`язань з даного податку.

Положеннями пп.16.1.5, 16.1.7 п.16.1 ст.16, пп.20.1.2, 20.1.14 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено право контролюючих органів у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

При цьому платники податків зобов`язані, серед іншого, подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством;

Згідно з п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків у випадку, в тому числі, коли за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Колегія суддів звертає увагу, що із змісту запиту Головного управління ДФС у Харківській області від 17.08.2018 №8503/ФОП/20-40-13-15-14 можливо достовірно встановити підстави направлення такого запиту, оскільки в ньому контролюючим органом описано обставини стосовно виявленого на підставі поданих платником податків декларацій перевищення гранично встановленого обсягу доходу, отриманого позивачем протягом календарного року, а також обставини стосовно виявленої несвоєчасної реєстрації платником податку на додану вартість.

Також, контролюючим органом повідомлено позивачу про необхідність протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання цього запиту, надати інформацію (пояснення та їх документальне підтвердження). Зокрема вказано, що необхідно надати обов`язково засвідчені підписом та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що безпосередньо стосуються господарської діяльності та отримання доходів, виду, обсягу та розрахунків, відображення їх у обліку і звітності, в тому числі, але не вичерпно, наступні документи за період з 01.01.2017 по 31.08.2018: угоди, за якими здійснюється придбання та постачання товарів та надаються послуги, орендуються приміщення; акти виконаних робіт (послуг); книгу обліку доходів та витрат; відомості про наявність дебіторської та кредиторської заборгованості на початок та на кінець перевіряємого періоду в розрізі контрагентів; банківські виписки з платіжними дорученнями по всім розрахунковим рахункам; чеки РРО, прибуткові касові ордери; інформація про те, чи є суб`єкт господарювання засновником (учасником), акціонером іншого суб`єкта господарювання.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано було складено обов`язковий для виконання запит про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень), який відповідає вимогам п.п.73.3ст. 73 ПК України, містить попередження про те, що ненадання пояснень та їх документального підтвердження є підставами для проведення документальної позапланової перевірки, визначеними п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Щодо доводів ОСОБА_1 про надання всіх необхідних та достатніх пояснень та копій документів, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, на вищевказаний запит податкового органу позивачем 10.09.2018 листом надано відповідь, в якій вказано про факт перевищення у 2017 році гранично встановленого обсягу доходу, отриманого протягом календарного року, та про перехід з початку 2018 року на загальну систему оподаткування з використанням РРО.

В якості додатків надано лише копії договору суборенди №05/С4-18 від 01.01.2018, акту прийому-передачі нежилого приміщення б/н від 01.01.2018, договору надання послуг №1/18 від 13.02.2018 та акту приймання - передачі наданих послуг №1-1 від 26.02.2018.

Таким чином, позивачем було надано до податкового органу документи, які стосуються господарської діяльності ОСОБА_1 лише у 2018 році.

Разом з тим, податковим органом було повідомлено позивачу про необхідність надання документів, які стосуються господарської діяльності платника податків у 2017 році.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було в повному обсязі надано документи на обов`язковий запит контролюючого органу, оскільки документи щодо часу перевищення гранично встановленого обсягу доходу, отриманого позивачем протягом календарного року, безпосередньо впливають на строк реєстрації позивача платником податку на додану вартість.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Положеннями статті 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Зокрема, відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, оскільки сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 31 жовтня 2019 року по справі №0440/6608/18.

Матеріалами справи підтверджується, що наказ ГУ ДФС у Харківській області від 11.03.2019 №1688 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 та повідомлення від 12.03.2019 №280 про проведення з 22.04.2019 перевірки було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримано ОСОБА_1 15.03.2019 (а.с.76).

Таким чином, податковим органом дотримано вимоги п.79.2 ст.79 ПК України щодо повідомлення позивачу про проведення перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом вчинення активних дій, в тому числі шляхом оскарження наказу про проведення перевірки та/або не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Матеріали справи свідчать, що наказ ГУ ДФС у Харківській області від 11.03.2019 №1688 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки було отримано позивачем 15.03.2019. В той же час, отримавши 15.03.2019 разом із даним наказом повідомлення про проведення перевірки, позивачу було достовірно відомо, що таку перевірку буде розпочато 22.04.2019.

Вказані обставина свідчать про наявність у позивача достатнього часу для оскарження наказу про проведення перевірки, проте позивачем таких дій не вчинялося.

Щодо доводів позивача про неправильне визначення податковим органом розміру податкових зобов`язань з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.3 п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, серед яких до третьої групи відносяться фізичні особи - підприємці, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Положеннями п.3 п.п. 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Відповідно до п.183.4 ст.183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п.202.2 ст.202 ПК України у разі якщо платник податку, який застосовував спрощену систему оподаткування, переходить на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, такий платник податку зобов`язаний самостійно перейти на місячний податковий період, починаючи з першого місяця переходу на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, що зазначається у відповідній податковій декларації за наслідками такого місяця.

Як свідчать матеріали справи, на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.02.2018№ 4511 здійснено перехід зі спрощеної системи оподаткування на загальну систему з 01.01.2018.

Таким чином, заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість позивачу необхідно було подати у строк до 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на загальну систему оподаткування, тобто до 10.01.2018.

Щодо доводів позивача про те, що лише у момент підготовки (06.02.2018) податкової декларації за 2017 рік було виявлено перевищення гранично встановленого обсягу доходу, отриманого позивачем протягом 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Фактично ОСОБА_1 подала заяву про реєстрацію платником ПДВ лише 19.03.2018, тобто через місяць після виявлення відповідного факту.

Крім того положеннями п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44. ст.44 ПК України передбачено обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому аналіз змісту положень Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, свідчить про те, що господарські операції відображаються методом їх суцільного і безперервного документування у бухгалтерському обліку, який також ведеться безперервно.

Вищезазначене свідчить про безпідставність доводів позивача про те, що час виявлення ним факту перевищення гранично встановленого обсягу доходу, отриманого позивачем протягом календарного року, впливає на наявність/відсутність обов`язку подати заяву про реєстрацію платником ПДВ до 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на загальну систему оподаткування, тобто до 10.01.2018.

Відповідно до п.2 п.180.1 ст.180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Отже, зазначені обставини дають підстави зробити висновок, що позивач був зобов`язаний сплачувати ПДВ за січень-березень 2018 року.

Проте, у вказаний період 2018 року позивачем податкові зобов`язання з ПДВ не визначалися і, як наслідок, не сплачувалися.

З огляду на вказане, податковим органом під час проведення перевірки було донараховано позивачу податкові зобов`язання за січень-березень 2018 року в загальному розмірі 151444,00 грн.

При цьому, податковий орган виходив з того, що згідно податкової декларації про майновий стан та доходи за І квартал 2018 року, яку було подано платником податків, ОСОБА_1 самостійно задекларувала отриманий дохід у розмірі 757221,99 грн.

Сторонами не оскаржується правильність визначеного розміру отриманого у І кварталі 2018 року доходу позивача.

Разом з тим, позивач не погоджується із визначенням податковим органом в якості бази оподаткування всього обсягу отриманого у І кварталі 2018 року доходу позивача (757221,99 грн.) та із застосуванням до такої бази оподаткування ставки у розмірі 20%.

Положеннями п.193.1 ст.193 ПК України передбачено, що ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків.

Відповідно до п.194.1 ст.194 ПК України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Колегія суддів відмічає, що позивачем не надано доказів здійснення господарських операцій, які оподатковуються за іншими ставками, аніж за загальною ставкою податку у розмірі 20 відсотків.

Щодо доводів позивача про включення до ціни продажу послуг/товарів сум ПДВ і, як наслідок, необхідність нарахування податкових зобов`язань лише у розмірі 16,67% від загального розміру отриманого у І кварталі 2018 року доходу позивача (757221,99 грн.), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Із наданих позивачем до матеріалів справи документів (копії фіскальних звітних чеків за 2018 рік та договору про надання послуг №1/18 від 13.02.2018) вбачається, що продаж позивачем відповідних товарів/послуг відбувався або без оподаткування ПДВ, або із застосуванням ставки ПДВ 0 %, або ПДВ не був передбачений (а.с.42-46)

Таким чином, зміст вказаних документів спростовує доводи позивача про включення розміру ПДВ до ціни продажу.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ч.1 ст.42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на вказане, колегія суддів звертає увагу, що включення/невключення ПДВ до ціни продажу лише впливає на компенсацію продавцю такої суми покупцем, однак не впливає на обов`язок сплати продавцем відповідних податкових зобов`язань до бюджету.

Щодо доводів позивача про неправильне визначення податковим органом розміру пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 сформульовано в даній частині позовні вимоги наступним чином: "визнати нечинним та скасувати розрахунок пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань, у загальному розмірі 41029,06 грн.".

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У будь-якому разі обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважать начебто певні дії суб`єкта владних повноважень впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 161/18677/17), від 15 липня 2019 року (справа №420/5625/18), від 16 жовтня 2019 року (справа №804/365/13-а), від 14 січня 2020 року (справа №1240/2981/18).

Відповідно до п.19 ч.1 ст.19 КАС України індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 просить визнати нечинним та скасувати саме розрахунок пені (а.с.13, 59).

Проте, вказаний розрахунок не містить обов`язкових реквізитів, притаманних для рішення контролюючого органу (печатка).

Також, матеріалами справи не підтверджується, що даний розрахунок безпосередньо породжує для позивача правові наслідки, оскільки складення такого розрахунку податковим органом є лише передумовою для внесення до інтегрованої картки платника податків відповідного запису.

Більше того, станом на час розгляду даної справи у суді відповідна сума нарахування пені по ПДВ в інтегрованій картці платника податків відсутня, а у суду відсутні беззаперечні докази включення такої суми податковим органом до інтегрованої картки в майбутньому.

Сума ж пені та правомірність її нарахування може бути підтверджена або спростована судом у разі спору про законність рішення контролюючого органу (податкової вимоги), яка на цей час відсутня.

З огляду на вказане, позивач фактично обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки намагається захистити їх порушення у майбутньому, що є свідченням про передчасність заявлених вимог та підставою для відмови у задоволенні такої частини позову.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 по справі № 520/7599/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 07.02.2020.