Справа № 500/2305/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2305/19
26 грудня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючого судді Хрущ В.Л.,
за участю:
секретаря судового засідання: Осадчука І.О.;
позивача: ОСОБА_1 ;
представника відповідача: Грунди Р.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправною та скасування відмови Тернопільського обласного військового комісаріату викладеної у листі №10/2/42/11 від 21.06.2019 року;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі поданих документів, надати статус учасника бойових дій;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 видати посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено те, що позивач ОСОБА_1 12.06.2019 року звернулась із заявою до Бережанського об`єднаного міського військового комісаріату Тернопільської області щодо надання їй статусу учасника бойових дій, як такій, що брала безпосередню участь в антитерористичні операції. Однак, дана заява була направлена Бережанським об`єднаним міським військовим комісаріатом для розгляду на комісію до Тернопільського обласного військового комісаріату. 21.06.2019 року листом вих.№10/2/4211 Тернопільського обласного військового комісаріату з приводу даної заяви надано роз`яснення, що розгляд питання щодо надання статусу учасника бойових дій особам категорії "працівник Збройних Сил" до компетенції комісії Командування Сухопутних військ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій - не належить. Тому, виходячи з вищезазначеного, запропоновано заявнику звернутися до органів соціального захисту населення за місцем реєстрації для вирішення питання щодо отримання статусу учасника бойових дій, відповідно до законодавства України.
Позивач, вважаючи, що їй безпідставно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, звернулась до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 16.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи на 12.11.2019 року.
05.11.2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому наведені заперечення проти позовних вимог, згідно яких зазначено, що ОСОБА_1 військову службу в Збройних Силах України не проходила, та з лав Збройних Сил України не звільнялась. А тому, відповідно до норм Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій №200 від 07.05.2015 року, комісія Тернопільського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій - не вирішує питання про визнання учасником бойових дій позивача, яка являється працівником Збройних Сил України, а не особою, звільненою зі Збройних Сил України, партизаном чи підпільником, як це передбачено у зазначеному Положенні. Окрім того, у відзиві вказано, що вирішення питання про надання статусу учасника бойових дій із числа працівників Збройних Сил України покладається на комісію Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 . Також, зазначено, що Тернопільським військовим комісаріатом листом вих.№10/2/4211 від 21.06.2019 року було надано роз`яснення щодо порядку звернення позивача за наданням статусу учасника бойових дій, при цьому, як такої відмови у наданні такого статусу здійснено - не було. Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Судове засідання 12.11.2019 року не проводилось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи відкладено на 29.11.2019 року.
У судовому засіданні 29.11.2019 року оголошено перерву до 20.12.2019 року.
У судовому засіданні 20.12.2019 року оголошено перерву до 26.12.2019 року.
Позивач у судових засіданнях позов підтримувала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судових засіданнях заперечував щодо заявлених позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, наведених у відзиві на адміністративний позов, підтримуючи викладену відповідачем позицію щодо відсутності у нього повноважень здійснювати розгляд порушеного позивачем питання.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
12.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Бережанського об`єднаного міського військового комісаріату Тернопільської області із заявою №1096 про надання їй статусу учасника бойових дій, як особі, що брала безпосередньо участь у антитерористичній операції.
Дана заява Бережанським об`єднаним міським військовим комісаріатом не розглядалась, а була направлена для розгляду на комісію до Тернопільського обласного військового комісаріату.
21.06.2019 року листом Тернопільського обласного військового комісаріату вих.№10/2/4211, адресованому військовому комісару Бережанського об`єднаного міського військового комісаріату з приводу даної заяви надано роз`яснення, в яких зазначено, що відповідно до абзацу 1, 2 пункту 9 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 року №200 (зі змінами), визначено, що на Комісії командувань видів Збройних Сил України покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять військову службу у видах Збройних сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових навчальних закладах, установах та організаціях, підпорядкованих видам Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет, територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення чи у здійсненні заходів з забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.
Також у даному листі зазначено, що розгляд документів щодо присвоєння статусу учасника бойових дій особам категорії "працівник Збройних Сил" до компетенції комісії Командування Сухопутних військ - не належить, та вказано, що відповідно до пункту 13 статті 9 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту зазначеній категорії передбачено надання такого статусу покладено на органи соціального захисту населення за місцем реєстрації (проживання) громадянин.
Виходячи з вищенаведеного, ІНФОРМАЦІЯ_2 запропоновав ОСОБА_1 звернутися до органів соціального захисту населення за місцем реєстрації для вирішення питання щодо отримання статусу учасника війни, відповідно до законодавства України.
Позивач не погоджуючись із наданою їй відповіддю щодо надання статусу учасника бойових дій, звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Наведена норма вимагає, щоб державні органи (комісії), приймали рішення на підставі матеріальних норм законодавства, чинного на момент виникнення певних правовідносин, в даному випадку - на період залучення цих осіб до участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони.
Таким чином, суд в даному випадку аналізує законодавство, що було чинне на час залучення позивача до участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року) та законодавство, що було чинне на момент звернення позивача із заявою про отримання статусу учасника бойових дій.
Статтею 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до вимог пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в редакції, яка діяла протягом всього часу перебування позивача в районі антитерористичної організації, - учасниками бойових дій визнають, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413, що набула чинності з 10.09.2014 року (далі Порядок №413).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 413, який діяв на момент перебування позивача в зоні проведення антитерористичної операції, статус учасника бойових дій надається, зокрема військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил.
Згідно з пунктом 2-1 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Згідно з пунктом 4 Порядку №413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення); для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що були підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження.
За приписами пункту 5 Порядку №413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія).
Відповідно до пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у місті Бахмут, Донецької області, як працівник Збройних Сил України, у складі військової частини НОМЕР_2 , в зоні проведення антитерористичної операції на посаді юрисконсульта юридичної групи військової частини НОМЕР_2 міста Бахмут, Донецької області, що підтверджується наступними документами, які подавались позивачем при зверненні щодо встановлення статусу учасника бойових дій та копії яких наявні в матеріалах справи:
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №32 від 01.02.2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду юрисконсульта юридичної групи;
- трудовим договором від 01.02.2018 року;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по строковій частині) №89 від 31.03.2018 про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу Законів про Працю України;
- трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ;
-довідкою командира військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №460 від 23.05.2018 року.
Проте, як встановлено в ході розгляду справи, командиром військової частини НОМЕР_2 , у якій працювала позивач, у передбаченому пункту 6 Порядку №413, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, яка є підставою для надання статусу учасника бойових дій, на розгляд комісії, утвореної міністерством у підпорядкуванні якої перебуває військова частина не подавалась, та зазначений обов`язок щодо ОСОБА_1 , перебування якої в районі проведення антитерористичної операції завершилось на підставі наказу №89 від 31.03.2018 року - шляхом розірвання трудового договору від 01.02.2018 року відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу Законів про працю України (за згодою сторін), у встановлений законом місячний строк, виконано не було.
Вказані обставини не заперечувались жодною зі сторін.
Пунктом 8 Порядку №413 передбачено, що у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.
Тобто, законодавцем передбачено, що особа, яка має право на отримання статусу учасника бойових дій, може самостійно звернутися до відповідної комісії для отримання такого статусу.
Поряд з цим, питання про бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 позивач станом на час звернення до суду з даним позовом не порушувала, і з окремим позовом до нього - не зверталась, скориставшись правом подання документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, самостійно.
Водночас, як вже було зазначено, позивач для отримання статусу учасника бойових дій звернулась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, не розглядаючи вказану заяву, передав її для розгляду комісією Тернопільського обласного військового комісаріату.
Щодо наведеного суд зазначає, що Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у Збройних Силах України, яка створена при Тернопільському обласному військовому комісаріаті, на момент отримання заяви позивача про надання статусу учасника бойових дій, діяла на підставі Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій №200 від 07.05.2015 року.
Відповідно до пункту 10 вказаного вище Положення №200 від 07.05.2015 року, на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби у Збройних Силах та Державній спеціальній службі транспорту), колишніх партизанів та підпільників, - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).
Тобто, даною нормою чітко визначено категорії осіб, які можуть звертатись до обласних військові комісаріатів за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку) для вирішення питання про надання їм статусу учасника бойових дій, а саме:
- особи звільнені із Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту;
- колишні партизани та підпільники.
Проте, як видно із наявних матеріалів справи, зокрема, довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №460 від 23.05.2018 року, трудового договору від 01.02.2018 року, наказів про прийняття позивача на роботу та про її звільнення, що ОСОБА_1 , перебуваючи у зоні проведення антитерористичної операції, мала статус працівника Збройних Сил України, який є відмінним від статусу осіб, які проходять військову службу, військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних сил України.
Таким чином, ОСОБА_1 , маючи статус особи, яка працює (працювала) у Збройних Силах України, - не проходила військову службу у Збройних Силах України, не перебувала у складі Збройних Сил України, та зі Збройних Сил України як особа, яка проходить військову (державну) службу, - не звільнялась.
Окрім того, до партизанів та підпільників ОСОБА_1 - також не належить.
Відтак, оскільки позивач не є ані військовозобов`язаною особою, ані особою, звільненою з Збройних Сил, в силу вимог пункту 10 Положення №200 від 07.05.2015 року, - суд приходить до переконання, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій не була уповноважена чинним законодавством вирішувати питання про визнання учасником бойових дій ОСОБА_1 , яка є працівником Збройних Сил України.
В даному випадку суд зазначає, що такі повноваження покладаються на комісії іншого рівня.
Так, пунктом 6 вказаного Положення №200 визначено, що на Комісії Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа:
- військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, які проходять військову (державну) службу, працюють у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та військовій частині НОМЕР_1 ;
- осіб, які в складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу військових частин безпосереднього підпорядкування Міністерству оборони України або військовій частині НОМЕР_1 .
Аналізуючи вказані вище законодавчі норми, убачається, що обов`язок вирішення питань про визнання учасниками бойових дій військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України, які проходять військову (державну) службу, покладається на Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 .
Отже, з аналізу вищезазначеного, суд приходить до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент звернення позивача із заявою про надання їй статусу учасника бойових дій, - дійсно не мав повноважень вирішувати питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , як працівнику Збройних Сил України.
Разом з тим, суд зазначає, що зі змісту листа Тернопільського обласного військового комісаріату вих.№10/2/4211 від 21.06.2019 року, який був адресований військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , видно, що відповідачем питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій не розглядалось, і відмова у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не відображена. Натомість у даному листі роз`яснено, розгляд осіб категорії «працівник ЗСУ» до компетенції комісії Командування Сухопутних військ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій не належить, та здійснено пропозицію заявнику звернутись до органів соціального захисту.
Суд звертає увагу на те, що факт перебування позивач у районі проведення антитерористичної операції та залучення її до участі в антитерористичній операції на строк не менше, ніж 30 календарних днів, - відповідачем у даній справі під сумнів не ставився, і факт подання ОСОБА_1 належного пакету документів, достатнього для надання їй статусу учасника бойових дій, - відповідачем під сумнів не ставився.
Відтак, вказані обставини не підлягають доказуванню в межах розгляду даної справи.
Поряд з цим, суд зазначає, що ані судом, ані відповідачем не заперечується той факт, що ОСОБА_1 наділена правом на отримання статусу учасника бойових дій передбаченого пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.
Також слід зазначити, що надаючи відповідь військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не безпосередньо ОСОБА_1 , листом за вих.№ 10/2/4211 від 21.06.2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 не оцінював подані позивачем документи щодо надання статусу учасника бойових дій, а виходив саме з того, що він взагалі не мав повноважень для їх розгляду.
Як вже було зазначено вище, суд, за усіх наведених вище норм чинного законодавства, погоджується із такими доводами відповідача.
Поряд з цим, суд зазначає, що наведення у даному листі додаткової інформації в порядку інформування, - не може бути визнане порушенням прав позивача. Таким чином, у даному випадку, суд також приходить до висновку, що наданий лист відповідача, який був адресований не безпосередньо ОСОБА_1 , а військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відповідає критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, та, відповідно, не може бути підставою для визнання порушеними прав позивача з боку Тернопільського обласного військового комісаріату.
Що ж стосується питання можливості передачі Тернопільським обласним військовим комісаріатом заяви позивача до органу, який уповноважений розглядати таку заяву, то суд зазначає, що дану заяву позивача не можна ототожнювати зі зверненням, поданим в порядку Закону України Про звернення громадян, оскільки, у даному випадку процедура звернення різних категорій осіб до відповідних органів для отримання статусу учасника бойових дій регламентується та встановлена саме спеціальним законодавством, а тому у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії чи керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, ( в даному випадку у разі невиконання відповідного обов`язку командиром військової частини, у якій працювала позивач у період з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року) - право самостійно звернутися до відповідної комісії мало бути реалізоване самою ОСОБА_1 саме з урахуванням визначеного законом порядку.
Тому, враховуючи регламентацію звернення щодо надання учасника бойових дій нормами спеціального законодавства, - у ІНФОРМАЦІЯ_1 не було правових підстав для передачі заяви позивача для розгляду до будь-яких інших (відповідних) органів.
Відтак, суд звертає увагу позивача на те, що для того щоб отримати у визначеному законом порядку статус учасника бойових дій - їй необхідно дотриматись встановленого законодавством порядку та самостійно звернутись до компетентного органу, уповноваженого розглянути дане питання.
При прийнятті даного рішення суд також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).
Таким чином, судом встановлено, що права та законні інтереси ОСОБА_1 відповідачем - не були порушено, а, позивач не звернувшись в передбаченому законом порядку до відповідного органу для отримання статусу учасника бойових дій, - обрано помилковий спосіб захисту її прав.
У зв`язку із чи, позовні вимоги ОСОБА_1 у обраний нею спосіб - задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Реквізити учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_5 );
Відповідач - Тернопільський обласний військовий комісаріат (адреса: АДРЕСА_2 , ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 січня 2020 року.

Головуючий суддя Хрущ В.Л.
Копія вірна:
Суддя Хрущ В.Л.