Справа № 826/4197/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Київ № 826/4197/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Генеральна прокуратура України про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач та/або ОСОБА_2 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у м. Києві/контролюючий орган), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Генеральної прокуратури України (далі - третя особа) та просить суд:

- визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо проведення документальної позапланової перевірки ОСОБА_2 , вчинені ним у період з 29.11.2017 року до дати подання цього позову;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо видачі та надсилання до Генеральної прокуратури України листа №7126/9/26-15-42-05-29 від 01.02.2018 року про надання документів щодо ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що відповідачем порушено пункт 20.3 статті 20, статті 72, пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, адже контролюючий орган до моменту вручення ОСОБА_2 наказу на проведення перевірки фактично її розпочав шляхом направлення на адресу Генеральної прокуратури України листа №7126/9/26-15-42-05-29 від 01.02.2018 року про надання документів щодо ОСОБА_2 .

Також позивач зазначає, що Податковий кодекс України не передбачає можливості використання для інформаційно-аналітичного забезпечення контролюючих органів інформації, що надійшли від слідчих.

Представником відповідача відзиву на позовну заяву не подано, відношення до позову не висловлено, заяв та клопотань не надходило.

Представником третьої особи подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що будь-яких документів у відповідь на лист контролюючого органу від 01.02.2018 року №7126/9/26-15-42-05-29 прокуратурою не надавалися.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 02.10.2017 року №10015 та ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року у справі №757/541/17-к проведено документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів позивачем, за результатами якої складено акт від 10.11.2017 № 2236/26-15-42-05/.

ОСОБА_2 подано заперечення на вказаний акт, за результатами розгляду яких листом відповідача від 29.11.2017 № 20630/Д/26-15-42-05-14 позивачу повідомлено про прийняття рішення щодо призначення позапланової перевірки відповідно до пп. 78.1.5 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У подальшому відповідачем надіслано лист від 01.02.2018 року №7126/9/26-15-42-05-29 старшому слідчому в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Павлію Д.В. щодо надання документів стосовно ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок врегульовано положеннями статті 78 ПК України.

Так, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається:

у разі розгляду заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, - контролюючим органом, який проводив перевірку;

під час проведення процедури адміністративного оскарження - контролюючим органом вищого рівня, який розглядає скаргу платника податків тощо.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Як зазначає позивач у позовній заяві, лист Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 01.02.2018 року №7126/9/26-15-42-05-29 адресований Генеральній прокуратурі України про надання документів щодо ОСОБА_2 свідчить про фактичний початок здійснення контролюючим органом документальної позапланової перевірки ОСОБА_2 .

Суд критично ставиться до наведених тверджень, оскільки дані обставини є виключно суб`єктивним трактування позивачем дій щодо скерування ГУ ДФС у м. Києві відповідного листа.

Матеріли адміністративної справи не містять в собі жодних належних та достатніх доказів на підтвердження здійснення контролюючим органом документальної позапланової перевірки ОСОБА_2 , а відтак стверджувати про наявність ознак протиправності дій ГУ ДФС у м. Києві в цій частині є безпідставним.

Суд наголошує, що документальна позапланова виїзна перевірка відповідачем не призначалась, лист від 01.02.2018 року №7126/9/26-15-42-05-29 адресований Генеральній прокуратурі України про надання документів щодо ОСОБА_2 , не свідчить про здійснення документальної позапланової виїзної перевірки.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в цій частині.

Що ж стосується оцінки дій ГУ ДФС у м. Києві в частині скерування ним до Генеральної прокуратури України листа від 01.02.2018 року №7126/9/26-15-42-05-29 про надання документів щодо ОСОБА_2 суд вкаже наступне.

Згідно підпункту 20.1.3 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали.

Відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських утворень організаційно-правова форма Офісу Генерального прокурора (зміна назви Генеральної прокуратури України) є - державна організація (установа, заклад).

Третя особа є державним органом у якому, в контексті положень підпункту 20.1.3 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючий орган має право отримувати інформацію, документи і матеріали.

Посилання ж позивача на положення пункту 20.3 статті 20 ПК України не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки він встановлює заборону контролюючим органам вимагати від платника податків надання інформації, що була отримана контролюючим органом раніше в установленому законом порядку, в тому числі інформації, що міститься та опрацьовується в інформаційних базах, що ведуться відповідно до статті 74 цього Кодексу та документів, у яких містяться відомості, внесені до відповідних інформаційних баз, що ведуться відповідно до статті 74 цього Кодексу.

В даному випадку листом від 01.02.2018 року №7126/9/26-15-42-05-29 не вимагалось жодних документів від платника податків - позивача, а тому положення пункту 20.3 статті 20 ПК України не можуть бути застосовані судом в цій частині.

Підсумовуючи вищевикладене суд не вбачає протиправності дій Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо видачі та надсилання до Генеральної прокуратури України листа №7126/9/26-15-42-05-29 від 01.02.2018 року про надання документів щодо ОСОБА_2 .

Також при вирішення спору суд не враховує посилання позивача на те, що ПК України не передбачає використання для інформаційно-аналітичного забезпечення контролюючих органів інформації, що надійшла від слідчого, оскільки зазначене не стосується предмету доказування в даній адміністративній.

Суд наголошує, що предметом розгляду не є перевірка наявності/відсутності підстав, передбачених ПК України використання для інформаційно-аналітичного забезпечення контролюючих органів інформації, що надійшла від слідчого.

Більше того, згідно пояснень третьої особи жодних документів на лист №7126/9/26-15-42-05-29 від 01.02.2018 року нею не надавались.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 73, 77-78, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, б. 13/15, ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева