Справа № 460/2276/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2020 року м. Рівне №460/2276/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:позивача: представник не прибув, відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка
доОСОБА_1
про стягнення витрат, -
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою від 01.10.2019 відкрито провадження у справі №460/2276/19; Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.10.2019.

Підготовче засідання 31.10.2019 відкладено на 15.11.2019 у зв`язку з тим, що суд визнав причину неприбуття відповідача поважною.

Ухвалою від 15.11.2019 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 17.12.2019 на 15:00 год.

Судове засідання з 17.12.2019 відкладено на 27.12.2019 у зв`язку із задоволенням клопотання сторони відповідача.

В судовому засіданні 27.12.2019 оголошено перерву до 23.01.2020 у зв`язку з тим, що до початку засідання відповідачем подано заяву про відкладення слухання справи для отримання відповіді Військового інституту Київського університету імені Тараса Шевченка щодо встановлення графіку компенсації витрат, до якої долучено лист адресований Міністерству оборони України та Військовому інституту Київського університету імені Тараса Шевченка від 19.12.2019, в якому відповідач просив позивача про укладення мирової угоди на умовах визначення графіку компенсації витрат пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.

В судове засідання 23.01.2020 сторони не прибули, подали заяви про проведення такого без їхньої участі, в яких сторона позивача вимоги підтримала, а сторона відповідача визнала та просила розстрочити сплату.

Частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні 23.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовної заяви, вимоги Міністерства оборони України ґрунтуються на тому, що 01.08.2015 між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу. 03.08.2015 відповідач був зарахований до списків особового складу Військового інституту та з 01.08.2015 був поставлений на всі види забезпечення. 17.08.2019 курсанта ОСОБА_1 відраховано з Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка через відмову від проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. У зв`язку з цим відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати на його утримання у Військовому інституті, сума яких складає 95705, 42 грн.

Сторона відповідача не відмовилася від відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в університеті, однак зазначила, що сім`я немає заощаджень у сумі 95705,42 грн., щоб відшкодувати їх одним платежем. ОСОБА_1 вказував, що з 28.11.2019 перебуває на обліку як безробітний в Рівненському МЦЗ, народився в неповній сім`ї, і його мама, ОСОБА_2 , знаходилася на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення як одинока матір, яка отримувала соціальну допомогу з 01.02.2003 по 31.12.2015. Виплата їй такої допомоги була призупинена на час навчання сина в університеті у зв`язку з тим, що дитина була влаштована на повне державне утримання. ОСОБА_1 вказував, що сім`я отримує в місяць доходи, сума яких інколи навіть не становить прожиткового мінімуму, і зважаючи на це просив позивача про розстрочення платежів на відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням в університеті - частинами, в сумі яка не перевищує 1000 грн. на місяць.

Дослідженням письмових доказів по справі судом встановлено наступні обставини.

Наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка №159 від 03.08.2015 (по стройовій частині) курсантів, зарахованих у списки особового складу першого курсу Військового інституту, в тому числі і ОСОБА_1 , було зараховано на всі види забезпечення з 01.08.2015, а на продовольче забезпечення за нормою харчування №1 (загальновійськова для курсантів) з 03.08.2015 з обіду (а.с.11 том 1).

01.08.2015 між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, у разі дострокового розірвання контакту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (не менше п`яти років після закінчення навчання) (а.с.12 том 1).

11.07.2019 ОСОБА_1 подав рапорт начальнику Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про його відрахування з числа курсантів у зв`язку з небажанням укладати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та інших військових формувань на посадах осіб офіцерського складу, в якому вказав, що заперечень щодо його відрахування та відшкодування збитків за час утримання та навчання у Військовому інституті немає (а.с.21 том 1).

Наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка №28 РС від 14.08.2019 (по особовому складу), в тому числі, солдата ОСОБА_1 , курсанта 425 гс навчальної групи військового факультету фінансів і права, увільнено від займаної посади, відраховано зі списків курсантів у зв`язку з розірванням контракту через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). Цим же наказом ОСОБА_1 зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті в сумі 95705,42 грн. (а.с.14 том 1).

Згідно з розрахунком відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 у зв`язку з достроковим розірванням контракту, такі витрати включають: грошове забезпечення 18058,60 грн., речове забезпечення - 10922,06 грн., продовольче забезпечення - 66497,96 грн., медичне забезпечення - 135,05 грн., ВПД забезпечення на час канікулярної відпустки - 91,75 грн., забезпечення комунальними послугами та енергоносіями 0,00 грн., а загальна сума витрат на утримання відповідача становить 95705,42 грн. і підтверджена довідками-розрахунками відповідних служб Військового інституту та первинними документами (а.с.15-20, 44-242 том 1).

Наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по стройовій частині) №168 від 17.08.2019, в тому числі, солдата ОСОБА_1 , курсанта 425 гс навчальної групи військового факультету фінансів і права, виключено зі списків особового складу та направлено для постановки на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату (а.с.13 том 1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Що стосується норм процесуального права, то Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 810/2610/16 зазначив, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Саме така правова позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З врахування позиції Верховного Суду, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується норм матеріального права, то відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» №1934-XII від 06.12.1991, - організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, проходженням військової служби у Збройних Силах України здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Статтею 25 вищеназваного Закону встановлено, що порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина друга статті).

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань (частина третя статті 25 Закону).

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами (частина четверта статті 25 Закону).

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону (частина п`ята статті 25 Закону).

Відповідно до пункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються:

контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;

контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).

Згідно з пунктом 36 вищеназваного Положення, контракт про навчання припиняється (розривається), а курсант відраховується з вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти за рішенням керівника вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти за наявності підстав, зокрема, передбачених підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В свою чергу, підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставі у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Відповідно до частини десятої статті 25 вищевказаного Закону курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби, визначено положеннями Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006

Пунктами 3-4 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання пункту 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Як було встановлено судом 11.07.2019 ОСОБА_1 подав рапорт начальнику Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про його відрахування з числа курсантів у зв`язку з небажанням укладати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та інших військових формувань на посадах осіб офіцерського складу. В зв`язку з цим було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу та звільнено відповідача з військової служби у запас за підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992.

Відповідно до пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, курсант ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданого Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з довідками-розрахунками, підтвердженими первинною документацією, витрати на утримання у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 включають: грошове забезпечення - 18058,60 грн., речове забезпечення - 10922,06 грн., продовольче забезпечення - 66497,96 грн., медичне забезпечення - 135,05 грн., ВПД забезпечення на час канікулярної відпустки - 91,75 грн., забезпечення комунальними послугами та енергоносіями - 0,00 грн. Загальна сума витрат на утримання відповідача становить 95705,42 грн.

При цьому, курсанти, які навчаються у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).

Будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодував.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, як і доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Наведене дає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Стосовно клопотання відповідача розстрочити виконання судового рішення, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства, у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Приписами частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для розстрочення виконання рішення, в розумінні статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк тощо.

Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, оскільки з 28.11.2019 і по даний час перебуває на обліку як безробітний, що підтверджується довідкою Рівненського МЦЗ №01-40/3375 від 16.12.2019 (а.с.57 том 2).

18.12.2019 ОСОБА_1 звернувся із листом до Міністерства оборони України та Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та, в якому вказував, що сім`я немає заощаджень у сумі 95705,42 грн., щоб відшкодувати їх одним платежем. Відповідач вказував, що з 28.11.2019 перебуває на обліку як безробітний в Рівненському МЦЗ, народився в неповній сім`ї, і його мама, ОСОБА_2 , знаходилася на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення як одинока матір, яка отримувала соціальну допомогу з 01.02.2003 по 31.12.2015. Виплата їй такої допомоги була призупинена на час його навчання в університеті у зв`язку з тим, що дитина була влаштована на повне державне утримання. Наразі сім`я отримує в місяць доходи, сума яких інколи навіть не становить прожиткового мінімуму, і зважаючи на це просив позивача про розстрочення платежів на відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням в університеті - частинами, в сумі яка не перевищує 1000 грн. на місяць. До листа додавав підтверджуючі документи (а.с.32-33 том 2).

У відповідь на це, Міністерство оборони України листом №404/5/135 від 13.01.2020 повідомило, що враховуючи надані відповідачем підтверджуючі документи про середньомісячні доходи сім`ї визначення щомісячного розміру погашення боргу на користь Міноборони в особі Військового інституту належить до повноважень судових органів (а.с.54-54 том 2).

Враховуючи наявність обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення та неможливість погасити заборгованість у розмірі 95705,42 грн. одним платежем, суд приходить висновку про наявність підстав для розстрочення виконання судового рішення.

При цьому суд переконаний, що й розстрочення виконання судового рішення на один рік кардинально не змінить ситуацію, позаяк відповідач неспроможний щомісячно погашати заборгованість у сумі на рівні близько 8000 грн.

За наведеного суд вважає за доцільне розстрочити виконання судового рішення на три календарних роки, тобто на тридцять шість місяців, шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частинами по 2658,50 грн. (95706:36=2658,5).

Саме таким чином, буде дотриманий принцип «пропорційності» втручання держави у приватні права на володіння майном, оскільки воно буде проведене не тільки у суворій відповідності з національним законодавством і в інтересах суспільства, але і буде дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Такий захід буде ефективним з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційним щодо прав відповідача як приватної особи, оскільки дозволяє досягти легітимної мети за допомогою заходів, які є менш обтяжливими для прав і свобод відповідача, для якого ці заходи не стають надмірними. Також цим самим забезпечується виконання самого судового рішення. Так, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

При визначенні строків виконання судового рішення суд виходить із реальної, а не гіпотетичної можливості відповідача виконати судове рішення, а також враховує думку сторони позивача, який залишив питання визначення строків на розсуд суду.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (, вул. Ломоносова, 81, м. Київ, 03189) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі у сумі 95705 (дев`яносто п`ять тисяч сімсот п`ять) гривень 42 копійки.

Надати розстрочення виконання рішення суду на тридцять шість місяців, а саме шляхом сплати ОСОБА_1 на користь Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка щомісячно рівними частинами по 2658 (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) гривень 50 копійок починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 03 лютого 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.